Головуючий І інстанції: Мороко А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 р. 	Справа № 520/30466/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/30466/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАСТА-2018" 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЛАСТА-2018" (надалі - позивач, ТОВ "ВЛАСТА-2018" ) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також відповідач), у якому позивач просив: 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00313200701 від 04.10.2023 Головного управління ДПС у Харківській області
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №00313200701 від 04.10.2023 Головного управління ДПС у Харківській області.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛАСТА-2018" (код ЄДРПОУ 41985134) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7 469 (сім тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн. 93 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43983495).
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що під час проведення перевірки встановлено, що у перевіряємому періоді на балансі ТОВ «ВЛАСТА-2018» обліковувалися основні засоби, зокрема транспортні засоби Мercedes-Benz GLC220d та Mercedes-Benz Atego. Разом з тим під час проведення інвентаризації зазначені транспортні засоби не були пред`явлені до огляду перевіряючим, а також були відсутні у наданому підприємством інвентаризаційному описі. Будь-яких документів, що могли б пояснити причини відсутності транспортних засобів під час проведення інвентаризації, зокрема подорожніх листів або інших підтверджуючих документів, підприємством під час перевірки надано не було. Таким чином, у контролюючого органу були відсутні об`єктивні можливості встановити фактичну наявність зазначених транспортних засобів, а також їх використання у господарській діяльності платника податків. Крім того вказує, що станом на дату проведення перевірки підприємством не подавалась форма 20-ОПП щодо об`єктів оподаткування, що також унеможливлювало встановлення фактичного використання транспортних засобів у господарській діяльності. Залишкова вартість зазначених основних засобів станом на 30.06.2023 становила 1 405 765,75 грн. Враховуючи викладене, контролюючим органом встановлено порушення вимог пункту 189.1 статті 189 та пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, оскільки підприємством не визначено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на залишкову вартість необоротних активів, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ за червень 2023 року на суму 281 153 грн. Також наголошує, що перевіркою встановлено порушення вимог податкового законодавства під час формування податкового кредиту за операціями з придбання дизельного палива. Під час проведення перевірки підприємством було надано подорожні листи та акти списання палива, однак аналіз зазначених документів встановив їх формальний характер. Зокрема, у подорожніх листах відсутні відомості щодо конкретних маршрутів руху транспортних засобів, у пунктах видачі та доставки вантажу зазначено лише «територія України», а подорожні листи складалися один раз на місяць. Крім того, підприємством не надано документів, які б підтверджували встановлення норм витрат палива, а також актів проведення замірів витрат палива транспортними засобами. За таких обставин вважає, що контролюючим органом зроблено обґрунтований висновок про відсутність можливості встановити фактичні витрати палива та підтвердити його використання у господарській діяльності підприємства. Відповідно, ТОВ «ВЛАСТА-2018» порушено вимоги пункту 189.1 статті 189 та пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, оскільки підприємством не визначено податкові зобов`язання з ПДВ на суми придбання дизельного палива у розмірі 1 255 719 грн, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ за червень 2023 року на суму 127 382 грн. Також зазначає, що під час перевірки встановлено недоліки у товарно-транспортних накладних щодо отримання товарно-матеріальних цінностей від контрагентів підприємства. Зокрема, у товарно-транспортних накладних зазначалися адреси розвантаження, які підприємство не використовувало у власній господарській діяльності, а документів, що підтверджують право користування відповідними об`єктами нерухомості або переміщення товарів між різними адресами, підприємством не надано.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень від 22.08.2023 № 7305, № 7306, № 7309 посадовими особами Головного управлінням ДПС у Харківській, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41. і підпункту 61.1, 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62,пункту 75.1.2 пункту 175.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-V1, із змінами та доповненнями, на підставі Наказу від 22.08.2023 за № 3550-п проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАСТА - 2018» (податковий номер 41985134) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2023 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 17.07.2023 за № 9174699022 від`ємного значення з податку на додану вартість.
За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 06.09.2023 за № 27183/20-40-07-01-03/41985134 (далі – акт перевірки).
Згідно з актом перевірки встановлено порушення ТОВ "ВЛАСТА-2018" п. 189.1 ст. 189, п. 198.3, п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, р.21Б, на суму 494 102 грн, в т.ч. за червень 2023 року в сумі 494 102 грн.
Не погодившись із висновками акта перевірки, позивач звернувся до відповідача із запереченнями на акт перевірки № 15 від 19.09.2023.
За наслідками розгляду поданих заперечень відповідач листом № 2943/Ж12/20-40-07-01-12 від 02.10.2023 висновки акта фактично залишив без змін, усунувши технічну описку та виклав їх в такій редакції: «перевіркою встановлено порушення ТОВ "ВЛАСТА-2018" п. 189.1 ст. 189, п. 198.3, п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, р.21Б, на суму 622 494 грн, в т.ч. за червень 2023 року в сумі 622 494 грн».
На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №00313200701 від 04.10.2023, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 622 494 грн.
Скориставшись правом на оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.
Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначаються Податковим кодексом України (далі – Кодекс, ПК України).
Згідно з пунктом 44.1 статті ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пункту 189.1. статті 198 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Відповідно до підпункту “г” пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що використання платником податку товарів, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього обов`язку визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість за основною ставкою. У свою чергу, у разі використання таких активів безпосередньо в господарській діяльності платника податку такий обов`язок в останнього не виникає.
Зі змісту акта перевірки судом установлено, що ГУ ДПС у Харківській області визначено порушення позивачем п. 189.1 ст. 189, п. 198.3, п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України, зокрема, підприємством не визначено податкові зобов`язання з ПДВ на залишкову вартість необоротних активів (1 405 766 грн), в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ за червень 2023 року в сумі 281 153 грн.
Так, під час проведення перевірки встановлено, що TOB «ВЛАСТА-2018» в періоді, що перевірявся, мало на балансі основні засоби, які обліковуються на рахунку 105 «Транспортні засоби».
В ході проведення перевірки 24.08.2023 позивачу вручено лист від 23.08.2023 за № 44098/6/20-40-07-01-12 щодо проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, з пропозицією провести інвентаризацію в термін до 30.08.2023.
Відповідно до виданого ТОВ «ВЛАСТА-2018» Наказу № 21-п від 28.08.2023 «Про проведення інвентаризації» 30.08.2023 у присутності посадових осіб ГУ ДПС у Харківській області проведено інвентаризацію ТМЦ, які знаходяться у приміщеннях, розташованих за адресою: м. Харків, пул, Беркоса, 86А. Зазначений факт підтверджується інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей від 30.08.2023, за результатами якої не встановлено надлишків або нестач на складі. 
01.09.2023 ТОВ «ВЛАСТА-2018» надало до контролюючого органу копії документів, якими були оформлені результати проведення інвентаризації:
-Наказ № 21-п від 28.08.2023 про проведення інвентаризації;
-інвентаризаційний опис №1;
- оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за період липень-серпень 2023 року.
До інвентаризації не були пред`явлені основні засоби, а саме: автомобіль Mercedes-Benz GLC220d (залишкова вартість - 1 170 765,75 грн) та автомобіль вантажний MERCEDES-BENZ ATEGO (залишкова вартість 235 000 грн). У інвентаризаційному описі зазначені основні засоби відсутні.
Тобто, не можливо встановити фактичну наявність зазначених автомобілів на підприємстві, а також їх використання у господарській діяльності ТОВ «ВЛАСТА-2018».
Судовим розглядом встановлено, що Mersedes - Benz ATEGO придбаний TOB «Власта-2018» на підставі Договору №КЛ-0001367 від 16.05.2018. Наказом №1506 від 15.06.2018 такий транспортний засіб введено в експлуатацію з метою забезпечення господарської діяльності товариства.
Mersedes-Benz GLC220d придбаний ТОВ «Власта-2018» на підставі Договору № 0952640259 від 11.02.2020. Наказом №0103 від 01.03.2020 такий транспортний засіб було введено в експлуатацію з метою забезпечення господарської діяльності товариства.
Згідно з поясненнями позивача, наданими під час розгляду справи, під час інвентаризації 30.08.2023, яка проходила на території складу, постало питання про наявність авто, на що представникам відповідача була надана відповідь, що автомобілі знаходяться не на території складу, а виконують свої функції для здійснення господарської діяльності товариства.
19.09.2023 із запереченнями на акт перевірки позивач надав докази використання вказаних автомобілів, а саме Наказ №2808 від 28.09.2023, яким водія Mercedes-Benz GLC 220d Кравчука В.В., разом з авто було відряджено до м. Кам`янське, Дніпропетровської обл., для зустрічей з клієнтами, з 29.08.2023 по 30.08.2023.
Відповідно до Наказу №2909 від 29.09.2023 водія Mercedes-Benz ATEGO Зімовського В.І. разом з авто 30.08.2023 було відряджено до станції технічного обслуговування для діагностування несправностей автоматичної системи.
На підтвердження виконання наказів від 28.09.2023 складені подорожні листи від 30.08.2023, акт на списання палива від 30.08.2023, акт наданих послуг з технічного огляду автомобіля та докази оплати за надані послуги.
Також на підтвердження наявності та використання авто позивачем були надані до контролюючого органу подорожні листи та акти списання палива за 2022-2023 роки (т. 1 а.с. 110-119).
Разом з тим, податковий орган обмежився лише відображенням в акті перевірки того, що на момент інвентаризації зазначені основні засоби відсутні на складі позивача за адресою: м. Харків, вул. Беркоса, 86А.
Контролюючим органом не запитувалися у позивача документи щодо причин відсутності автомобілів на момент проведення інвентаризації (подорожні листів чи інші), не досліджувалося питання їх використання ТОВ «Власта-2018» у господарській діяльності у періоді, що перевірявся.
Згідно зі статтею 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З огляду на зазначене акти на списання палива, акт наданих послуг з технічного огляду автомобіля, є первинними документами, які мають враховуватись при визначенні об`єктів оподаткування.
Окрім того, в акті перевірки також зазначено про те, що станом на дату проведення перевірки ТОВ «ВЛАСТА-2018» не подавалась форма 20-ОПП «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність», з якої можна було б зробити висновок про використання транспортних засобів у господарській діяльності.
Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України одним із способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Так, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктом оподаткування, згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України, можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 9 грудня 2011 року №1588 із змінами та доповненнями (далі - Порядок №1588).
За правилами пункту 8.1 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.
Повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.
Таким чином, основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).
Неподання позивачем повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП, становить склад порушення вимог податкового законодавства, відповідальність за яке встановлена пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України.
Крім того, згідно з поясненнями позивача, 07.09.2023 ТОВ «ВЛАСТА-2018» подано повідомлення за формою № 20-ОПП, тобто на час подання заперечень на акт перевірки відповідна інформація була наявна у контролюючого органу, проте під час розгляду їх розгляду не врахована.
За наведених обставин, судом першої інстанції вірно зазначено про безпідставність висновків акта перевірки щодо невикористання позивачем у господарській діяльності автомобілів Mercedes-Benz GLC220d та MERCEDES-BENZ ATEGO та, як наслідок, про виникнення у ТОВ «ВЛАСТА-2018» обов`язку нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за червень 2023 року в сумі 281 153 грн на залишкову вартість необоротних активів 1 405 765,75 грн відповідно до підпункту “г” пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Також під час проведення перевірки встановлено, що ТОВ «ВЛАСТА-2018» в періоді, що перевірявся, здійснювало операції з придбання дизельного палива відповідно до переліку податкових накладних, наведеному на 17-19 сторінках акта перевірки, усього на суму ПДВ – 127 382 грн.
В ході проведення перевірки, 30.08.2023, ТОВ «ВЛАСТА-2018» було вручено лист від 30.08.2023 за №1 щодо надання копій документів та пояснень. Серед інших документів у листі було зазначено і про необхідність надання копій актів списання палива та подорожній листів.
01.09.2023 до Головного управління ДПС у Харківській області надійшов лист від ТОВ «ВЛАСТА-2018» від 01.09.2023 за № 9 (вх. № 63146/6 від 01.09.2023) з поясненнями та копіями актів списання палива та подорожній листів.
Згідно з наданими поясненнями транспортні засоби постійно використовуються в господарській діяльності ТОВ «ВЛАСТА-2018» для перевезення товарів, проведення перемовин, пошуку нових клієнтів, тому і було використання палива (надано акти списання палива, подорожні листи).
Аналізом подорожніх листів вантажного автомобіля встановлено, що в них відсутні маршрути слідування, у пунктах видами та доставки вантажу вказано «територія України», а у найменуванні вантажу «Автомобільні запчастини». Подорожній лист складався один раз на місяць.
Аналізом подорожніх листів службового легкового автомобіля встановлено, що в них відсутні маршрути слідування. Подорожній лист складався один раз на місяць.
Щодо списання палива, то до перевірки не було надано Актів проведення замірів витрат палива автомобілів та розпорядчого документу, який би затверджував норми витрат палива по підприємству, зважаючи на що неможливо обчислити коректність об`ємів списаного використаного палива.
Будь-яких інших документів, які б давали можливість встановити маршрути автомобілів до ГУ ДПС у Харківській області надано не було.
З огляду на зазначене відповідач дійшов висновків про безпідставне включення позивачем до податкового кредиту витрат на придбання палива, яке було списано позивачем. 
Отже, ГУ ДПС в Харківській області не оспорює отримання ТОВ «ВЛАСТА-2018» пального (дизельного палива) від постачальників. Однак уважає, що придбане пальне не було використано у власній господарській діяльності позивача.
До перевірки позивачем надано інформацію про транспортні засоби, які належать ТОВ «ВЛАСТА-2018» та заправлялися паливом.
Оцінку висновкам контролюючого органу щодо невикористання у господарській діяльності ТОВ «ВЛАСТА-2018» автомобілів Mercedes-Benz GLC220d та MERCEDES-BENZ ATEGO надано вище та визнано їх неспроможними.
Наданими документами позивач підтвердив, що отримане від продавців пальне було використано у власній господарській діяльності позивача. Використання пального віднесено до виробничих витрат, адже таким пальним заправлялись власні автомобілі. Наявні документи на придбання пального, у тому числі податкові накладні, та акти списання пального, тобто наявний документально підтверджений ланцюг використання основних засобів на виробництві при здійсненні господарської діяльності.
Згідно з матеріалами справи позивачем під час перевірки були надані акти списання палива, зауваження до яких у контролюючого органу відсутні. Реальність господарських операцій позивача з придбання палива під сумнів не ставиться.
Як встановлено судовим розглядом, позивач з метою обліку пального під час здійснення господарської діяльності керувався власними нормами витрат пального, які розраховані з огляду на характеристики, технічний стан та рік випуску належних йому автомобілів, які враховують рекомендації заводів-виробників. Відтак, при нормуванні витрат палива та задоволення потреб рухомого складу транспортних засобів у паливі, позивач керувався фактичними нормами витрат, розрахованими щодо кожного конкретного автомобіля, виходячи із визначених для нього показників, а витрати пального підтверджені відповідними первинними документами, що враховували навантаження та інші фактори, зокрема подорожніми листами та довідками-розрахунками кількості палива за подорожніми листами.
Водночас, діючим законодавством не встановлено обов`язкової форми акта списання палива. 
Щодо посилання контролюючого органу в акті перевірки на недоліки у подорожніх листах, наданих позивачем під час перевірки, судом першої інстанції вірно зазначено, що з 14.08.2011 (з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" від 05.07.2011 за № 3565-VІ) подорожні листи (як легкових, так і вантажних авто) не є обов`язковим документом.
За таких обставин, висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 127 382 грн внаслідок використання палива без його належного нормування, є безпідставним.
Про цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, податковим органом не здійснений розрахунок витрат палива, який би був нормативно та документально обґрунтованим.
Встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що у податкового органу не було законних підстав для висновку про порушення ТОВ «ВЛАСТА-2018» п. 189.1 ст. 189, п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України, оскільки не визначено податкові зобов`язання з ПДВ на суми придбання дизельного палива (1 255 719 грн), в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ за червень 2023 року в сумі 127 382 грн.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 09 березня 2021 року у справі № 160/3026/19.
Також, згідно з актом перевірки, контролюючим органом встановлено завищення позивачем суми податкового кредиту на загальну суму 254 497 гри.
Так, відповідачем за наявними документами, на підставі яких проводилась перевірка, виявлені транспортні та супроводжувальні документи, які передбачені вимогами діючого законодавства та правилами ІНКОТЕРМС по отриманню товару (робіт, послуг) від ТОВ "ІПРІС-ПРОФІЛЬ" (податковий номер 32438582), ТОВ «ПП «ЕКОПРІНТ» (податковий помер 40361551), ТОВ «ПРОФСТАЛЬ» (податковий номер 30633869), ТОВ «СКЛАД СЕРВІС КИЇВ» (податковий номер 35551608), ТОВ «ПАРТНЕР +» (податковий номер 38281074), які оформлені неналежним чином (перелік наведено у Додатку № 5 до акта перевірки).
Аналізуючи відповідні товарно-транспортні накладні контролюючий орган дійшов висновку про те, що вони не відповідають вимогам Наказу Мінтрансу України спільно з Міністерством статистики України від 29.12.1995 за № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», а саме: в ТТН підприємствами вказані такі пункти розвантаження: м. Тернопіль; м. Харків, вул. Лозовеньківський проспект, буд.3.
За даними бази даних ДПС ТОВ «ВЛАСТА-2018» до контролюючого органу не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП, до перевірки надані документи щодо оренди складських приміщень у ТОВ «Арбат ЛТД» за адресою: м. Харків, вул. Беркоса, буд. 86-А (перелік договорів наведено у п.2.11 акта перевірки), також за цією адресою 30.08.2023 проводилась інвентаризація ТМЦ.
Отже, за висновками акта перевірки розвантаження товарів здійснювалось не за адресою знаходження складських приміщень ТОВ «ВЛАСТА-2018» для здійснення фінансово- господарської діяльності, що не дає змогу ув`язати перевезення саме з податковими та видатковими накладними наданими до перевірки, що може свідчити про дефектність зазначених документів, та не дає змогу підтвердити факт здійсненого транспортування ТМЦ.
Проте, згідно з поясненнями ТОВ «ВЛАСТА-2018», ним орендовано невелику частину великого за своєю площею складу, за адресою м. Харків, вул. Беркоса, буд. 86А. Ця адреса вказана в договорах оренди складу, що відповідачем не заперечується.
Адреса м. Харків, пр. Лозовенківський, 3, який було помилково вказано в вищевказаних ТТН, є адресою приміщення контрольно-пропускного пункту, який є в`їздом до складу, що розташований за адресою м. Харків, вул. Беркоса, буд. 86А (скріншот карти з адресами надано позивачем як під час проведення перевірки, так і до матеріалів справи).
У зв`язку з тим, що ТТН складалися представниками контрагентів позивача, ними було допущені ці недоліки в ТТН, а саме адреса розвантаження була взята з Google мапи, GPS трекінга автомобіля, представником перевізника та вказано в ТТН.
Фактично адреса м. Харків, пр. Лозовенківський, 3 є адресою м. Харків, вул. Беркоса, буд. 86А, тому виникла така неточність в ТТН.
ТОВ «Власта-2018» звернувся до контрагентів із запитом, у зв`язку з чим до ТТН була внесена адреса м. Харків, пр. Лозовенківський, 3.
Листом №14/09/1 від 14.09.2023 TOB «Партнер+» повідомило TOB «ВЛАСТА -2018» про те, що за ТТН № Р1363 від 27.07.2022, Р3377 від 07.12.2022 року, Р2560 від 26.10.2022, Р1902 від 09.09.2022, товар розвантажувався за адресою м. Харків, вул. Беркоса, буд. 86А, а адреса м. Харків, пр. Лозовенківський, 3, була вказана помилково.
Листом №18/9-1 від 18.09.2023 ТОВ «ПП Екопрінт» повідомило ТОВ «ВЛАСТА -2018» про те, що за ТТН № Р32 від 11.01.2022, Р2096 від 18.11.2021, товар розвантажувався за адресою м. Харків, вул. Беркоса, буд. 86А, а адреса м. Харків, пр. Лозовенківський, 3, була вказана помилково.
Листом від 19.09.2023 ТОВ «Склад Сервіс Київ» повідомило, що за ТТН № Р524 від 15.06.2022 товар розвантажувався за адресою м. Харків, вул. Беркоса, буд. 86А, а адреса м. Харків, пр. Лозовенківський, 3, була вказана помилково.
Вказані листи були надані до ГУ ДПС, але необґрунтовано не були взяті до уваги під час складення акта перевірки.
Водночас як вірно вказав суд першої інстанції, наявність або відсутність ТТН та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу ТМЦ, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постановах від 12 червня 2018 року у справі № 825/3419/14, від 26 січня 2023 року у справі № 280/5647/19, від 02 березня 2023 року у справі № 804/644/16.
Матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про безтоварність операцій позивача щодо придбання ТМЦ. Не наведено відповідачем й обставин та не надано доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості або інших обставин, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявності підстав для задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 по справі № 520/30466/23 залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    К.В. Мінаєва