Єдиний унікальний номер справи № 761/12660/26
Провадження № 33/824/2919/2026

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року, прийняту відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за ст. 124 КУпАП,
В С Т А Н О В И В :

Протоколом серії ЕПР1 №619670 від 20.03.2026 року встановлено, що 20.03.2026 об 11 год. 35 хв. у м. Києві, вул. Табірна, 38, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не переконався в безпечності, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з лівої сторони, під час чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Стягнуто судовий збір у сумі 665,60 грн. 
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, 21 квітня 2026 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року та прийняти нову постанову, якою провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав:
У судовому засіданні, 18 червня 2026 року, ОСОБА_1 та його захисник - Олексієнко М.М. підтримали наведені в апеляційній скарзі доводи, просили апеляційну скаргу задовольнити. Натомість ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін. 
Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржувану постанову, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. п. 2.3 б, 10.1, 13. 1 ПДР України, та такі його дії знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками. Його вина у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за ознаками порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, є доведеною.
З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може з огляду на наступне:
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 своєї вини не визнав та вказав, що винний у ДТП є водій автомобіля «Toyota».
В апеляційній скарзі зазначав, що був уважний, подивився на дорожню обстановку, побачив автомобіль «Toyota», який знаходився на відстані 150-200 метрів, та який рухався в другій смузі руху, а не в крайній правій, а тому спокійно виїхав в крайню праву смугу руху та продовжив рух прямо, а тому в його діях відсутні порушення вимог п. 2.3 б ПДР України. Під час виїзду на головну дорогу ДТП не сталося, що підтверджується як фотографіями з місця події так і точкою зіткнення, характером пошкоджень транспортних засобів. Водночас апелянт вказує, що водій автомобіля «Toyota», рухаючись в другій смузі руху по вул. Дегтярівська, проїхав перехрестя з вул. Табірна, та почав здійснювати маневр перестроювання з другої смуги руху в першу, при цьому не переконавшись в безпеці свого маневру, у зв`язку з чим допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», який рухався прямолінійно в правій смузі руху. На момент виникнення небезпеки ОСОБА_1 почав екстрено гальмувати, однак інший водій продовжуючи свій маневр зачепив своєю боковою задньою правою частиною ліву частину його автомобіля. 
З іншої сторони водій ОСОБА_2 в своїх поясненнях стверджував, що їхав по вул. Дехтярівська по головній дорозі в крайній правій полосі, з другорядної дороги в момент проїзду його авто почав рухатись в його полосу автомобіль «Volkswagen» з другорядної дороги вул. Табірна, і саме в результаті дій такого водія (  ОСОБА_3 ) й сталася зіткнення.
Таким чином в даному випадку обидва учасника пригоди висували свою версію розвитку подій, що обумовили ДТП, обидві версії розвитку подій є протилежними і встановлюють вину в пригоді іншого учасника.
За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Обов`язок доказування вини у справах про адміністративні правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП), покладається на орган, уповноважений складати протокол про правопорушення.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.
Під час перегляду справи в апеляційній інстанції жодна з висловлених учасниками пригоди версій розвитку подій, які обумовили настання пригоди, не знайшли як підтвердження, так і спростування. По суті матеріали справи не містять жодних доказів, які б могли встановити пріоритет позиції однієї сторони ДТП над позицією іншої.
Враховуючи принцип доведення поза розумним сумнівом, для притягнення особи до відповідальності мала би бути беззаперечним чином спростована його версія розвитку подій, яка виключає його відповідальність, і доведено, що саме порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, й спричинило ДТП. В той же час беззаперечних доказів з даного приводу матеріали справи не містять. За таких умов суд вимушений констатувати, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не були належним чином беззаперечно доведені. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, недоведена поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності його вини відповідно до принципу презумпції невинуватості підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягується до відповідальності. За таких умов наявність складу інкримінованого   ОСОБА_4 правопорушення доведена не була, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2026 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, закрити. 

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба