провадження №2-о/279/67/26 
Справа № 279/945/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2026 р.
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Пацко О.О.
за участю секретаря Гончарової Ю.Ю. 
розглянувши в м. Коростені цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Антонюк Віктор Олександрович, заінтересована особа: Територіальна громада в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,- 
В С Т А Н О В И В : 
Позивач ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Антонюк В.О. звернувся до суду із позовом, в якому просить суд встановити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 факт проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на дату смертi ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявлені вимоги обґрунтовувано тим, що, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина за законом на майно яке належало спадкодавцю на час відкриття спадщини. Спадкоємцем першої черги за законом був син спадкадавця ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину, так як на момент відкриття спадщини проживав із спадкодавцем, але за жиггя не отримав свiдоцтво на спадщину так, як тяжко хворів, та не міг самостійно пересуватися, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. На даний час, позивач ОСОБА_1 є спадкоемцем на спадкове майно. В установлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, з причин, що тривалий час знаходився за межами Укрїни, та в подальшому з початком бойових дій був вимушений тгимчасово виїхати за межі України для проживания та працевлаштування. При зверненні до нотаріальної контори в 2025 році було заведено спадкову справу №21/2025, але відмовлсно у видачі свідоцтва на спадщину, так як пропущений строк передбачений ст.1269 ЦК. Посилання на ту обставину, що ОСОБА_1 проживав на час відкриття спадщини із спадкодавцем та проживає на даний час в даному будинку до уваги взято не було, так як не надано відповідних підтверджуючих документів. Дана обставина змусила ОСОБА_1 звернутися до суду з даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав.
Представник позивача заявлені вимоги просив задоволити та надав пояснення аналогічні викладеним у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у відсутність представника Коростенської міської ради, при прийняття рішення покладається на розсуд суду.
Допитана свідок ОСОБА_4 пояснила, що працює соціальним працівником, ровозить пенсію, їй відомо про те, що ОСОБА_1 доглядав свою матір і хоче успадкувати будинок, займався похованням матері.
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вони з заявником є сусідами, знайомі з 2006 року, зазначила, що він доглядав за своєю матір`ю, а потім і за братом. Зі слів інших людей , чула, що в ОСОБА_1 є дружина, яка проживає в Києві, він іздив до неї періодично . Ніде не працює, допомагає людям по господарству, ловить рибу і продає її.
Заслухавши сторони та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та згідно акту долученого до матеріалів справи засвідченого свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Мати заявника ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5).
Згідно довідки №267 від 23.12.2024 року виданої старостою Дідковицького старостинського округу виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею був зареєстрований син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 6).
З метою оформлення спадкових прав після смерті брата ОСОБА_2 заявник звернулася до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Левківської Г.С., проте отримав роз`яснення №74/02-14 від 20.02.2025, у якому вказано, що ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги після смерті рідного брата ОСОБА_2 , однак видати свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріус не має можливості, оскільки ним пропущено встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не пред"явлені докази про постійне місце проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою (а.с.13).
У зв`язку з тим, що заявнику не вдалося оформити право на спадкове майно після смерті брата та враховуючи роз`яснення приватного нотаріуса, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просить суд встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 .
У підтвердження вимог заяви суду надано Акт засвідчений свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_1 проживає в будинку, який входить до складу спадщини за адресою: АДРЕСА_2 , несе витрати на його утримання , обробляє земельну ділянку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Окрім того, згідно ч.2 ст. 315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).
Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Суд критично оцінює акт про проживання заявника разом з спадкоємцем на час його смерті та не може взяти його до уваги, оскільки не він є беззаперечним доказом , які підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як то ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 90 ЦПК України, показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. 
Показання допитаних свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.
Більше того, без належних достовірних письмових доказів показання свідка не може розцінюватися як достовірні і достатні докази факту саме постійного (а не тимчасового під час здійснення догляду) проживання заявника з матір"ю, а потім і з братом і являтись достатньою підставою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16 (провадження №61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц (провадження №61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц (провадження №61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).
Правозастосовна практика стосовно вирішення порушеного заявником питання про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем є остаточно сформованою і усталеною.
Слід звернути увагу, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 14.09.2021р. у справі №910/14452/20, від 25.06.2020р. у справі №924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Під час розгляду справи в суді інших доказів заявником не було надано та не здобуто, тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки заявником не доведено у встановлений процесуальним законом спосіб факту постійного проживання зі спадкодавцем (братом) на час відкриття спадщини. 

Керуючись ст. ст. 2-7, 10-13, 76-81, 89, 293-294, 315, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :
У задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Антонюк Віктор Олександрович, заінтересована особа: Територіальна громада в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: О.О.Пацко