ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27травня 2026 року
м. Київ

справа № 0610/1-81/2011
провадження № 13-44зво25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_18 ,
прокурора ОСОБА_19 , 
захисника ОСОБА_20 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_20 , який діє в інтересах ОСОБА_21 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року щодо 
ОСОБА_21 на підставі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення державою міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом,
УСТАНОВИЛА:
Зміст рішень національних судів, що переглядаються та встановлені обставини справи
1. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2012 року визнано винуватою та засуджено:
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, раніше не судиму,
- за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
2. Цим же вироком ОСОБА_22 також визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, щодо якого судові рішення Великою Палатою Верховного Суду (далі - Велика Палата) не перегадаються.
3. Кримінальна справа розглядалась за Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року.
4. Вироком суду першої інстанції ОСОБА_21 визнано винуватою та засудженою за те, що вона на початку 2006 року, будучи засновником та директором МП «Стандарт», діючи за попередньою змовою з ОСОБА_22 , з метою шахрайського заволодіння грошовими коштами ТОВ «Ріел Істейт Індепендент» запропонувала директору вказаного товариства ОСОБА_23 взяти участь у приватизації та викупі майна Коростенської міської ради, а саме цілісного майнового комплексу, який включає в себе 23 об`єкти нерухомості у м. Коростені.
Згідно з попередньою домовленістю ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , не маючи на меті виконання будь-яких цивільно-правових зобов`язань, запропонували ОСОБА_23 надати грошові кошти у розмірі 2 986 440 грн для викупу нерухомого майна та забезпечення виконання МП «Стандарт» соціальної програми м. Коростень, при цьому запевнивши останнього, що після завершення процедури приватизації майна ОСОБА_21 як директор вказаного підприємства відчужить його за договором купівлі-продажу новоствореному підприємству ТОВ «Стандарт-К», засновниками якого будуть, окрім ОСОБА_22 , ще 
ОСОБА_23 та його бізнес-партнер ОСОБА_24 , яким не були відомі злочинні наміри засуджених.
02 березня 2006 року директор ТОВ «Ріел Істейт Індепендент» - ОСОБА_23 уклав з ОСОБА_21 , яка була директором МП «Стандарт», угоду про наміри, де були визначені основні етапи взаємодії з приватизації цілісного майнового комплексу, зокрема те, що ТОВ «Ріел Істейт Індепендент» надає кошти для викупу комунального майна у Коростенської міської ради, а МП «Стандарт» після набуття права власності на майно відчужить його на користь нового підприємства ТОВ «Стандарт-К».
У квітні 2006 року у ОСОБА_23 , ОСОБА_22 і ОСОБА_21 досягли усної згоди, що до вказаного процесу викупу майна буде також залучено ТОВ «МБ ГРОУП», директором якого є ОСОБА_25 , яке у свою чергу також надасть грошові кошти для викупу зазначеного комунального майна у громади м. Коростеня.
21 квітня 2006 року ОСОБА_21 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_22 , уклала з Коростенською міською радою договори купівлі-продажу комунального майна на 12 об`єктів нерухомості у м. Коростені.
У період з 11 по 12 травня 2006 року МП «Стандарт» набуло права власності 
на 22 певних об`єкти нерухомості у м. Коростені, про що було відомо ОСОБА_23 та ОСОБА_25 .
У період з 17 травня по 13 червня 2006 року, згідно з попередньою домовленістю, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а також ОСОБА_23 і ОСОБА_24 було створено ТОВ «Стандарт-К», директором якого було призначено ОСОБА_22 
19 травня 2006 року з метою виконання попередньої усної домовленості 
ОСОБА_23 , будучи введеним в оману, не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , діючи від імені підприємства ТОВ «Ріел Істейт Індепендент», надав МП «Стандарт» фінансову допомогу в розмірі 1 493 220 грн, перерахувавши вказану суму на розрахунковий рахунок МП «Стандарт». 22 травня 2006 року вказані кошти ОСОБА_21 перерахувала на розрахунковий рахунок Коростенської міської ради як платіж за договором купівлі-продажу комунального майна.
У травні - серпні 2006 року, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , діючи за попередньою змовою, приховуючи від ОСОБА_23 та ОСОБА_25 факт набуття права власності МП «Стандарт» на об`єкти нерухомості, з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на шахрайське заволодіння іншою частиною грошових коштів, належних ТОВ «Ріел Істейт Індепендент» та ТОВ «МБ ГРОУП», необхідних для завершення оплати за викуплене ними майно, не маючи на меті виконання своїх цивільно-правових зобов`язань, запевнили останніх надати їм додаткові кошти на придбання об`єктів нерухомості. У результаті цього 18 липня 2006 року ОСОБА_23 уклав угоду з ОСОБА_22 про купівлю-продаж 13 об`єктів нерухомості у м. Коростень, а наступного дня перерахував грошові кошти в розмірі 1 493 220 грн з розрахункового рахунку ТОВ «Ріел Істейт Індепендент» на розрахунковий рахунок ТОВ «Стандарт-К», після чого ОСОБА_22 вказану суму перевів на рахунок МП «Стандарт», а ОСОБА_21 у свою чергу перерахувала грошові кошти на рахунок виконавчого комітету Коростенської міської ради.
04 серпня 2006 року ОСОБА_22 та ОСОБА_25 , діючи від імені ТОВ «Стандарт-К» та ТОВ «МБ ГРОУП» відповідно, уклали договір купівлі-продажу 12 об`єктів нерухомості у м. Коростень, і цього ж дня останній, будучи введеним в оману ОСОБА_21 та ОСОБА_22 щодо виконання останніми своїх обов`язків, передбачених укладеними договорами, перерахував з розрахункового рахунку ТОВ «МБ ГРОУП» на рахунок МП «Стандарт» кошти в сумі 502 404 грн, 
а на рахунок ТОВ «Стандарт-К» - у сумі 990 816 грн. Після цього 07 серпня 
2006 року ОСОБА_22 перерахував з рахунку ТОВ «Стандарт-К» на рахунок МП «Стандарт» грошові кошти, отримані від ТОВ «МБ ГРОУП», а ОСОБА_21 отримані грошові кошти в сумі 1 493 220 грн перерахувала на рахунок Управління економіки як оплату за об`єкти приватизації згідно з договором від 21 квітня 2006 року.
Після цього ОСОБА_21 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_22 , уступила корпоративні права на управління справами МП «Стандарт» - ОСОБА_26 , якому не повідомлялось про наявність цивільно-правових зобов`язань цього підприємства перед ТОВ «Ріел Істейт Індепендент» та ТОВ 
«МБ ГРОУП» в особі ОСОБА_23 та ОСОБА_25 , які надали грошові кошти по 1 493 220 грн кожен на придбання об`єктів нерухомості у м. Коростені, чим унеможливила в подальшому виконання домовленості, укладеної між нею і ОСОБА_22 з однієї сторони та ОСОБА_23 і ОСОБА_25 з іншої, цим самим спричинивши вказаним товариствам матеріальну шкоду на загальну суму 2 986 440 грн, що є особливо великим розміром.
5. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2012 року вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 
від 08 червня 2012 року в частині призначеного покарання ОСОБА_21 змінено та призначено ОСОБА_21 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю. 
6. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - Вищий спеціалізований суд України) від 04 квітня 
2013 року вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_21 та ОСОБА_22 залишено без зміни.
Зміст рішення Європейського суду з прав людини 
7. Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 
22 травня 2025 року у справі «Гур`янова проти України»(заява № 7738/14), яке набуло статусу остаточного (далі - Рішення), констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 
у зв`язку з недотриманням принципу рівності сторін під час розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_21 у Вищому спеціалізованому суді України.
8. Як зазначив Суд у своєму Рішенні, заявниця перебувала під повним контролем держави, тому держава була зобов`язана належним чином повідомити заявницю про дату та час проведення засідання касаційного суду. Однак органи державної влади не виконали цього обов`язку, надіславши повістку до іншої установи виконання покарань. 11 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України надіслав повістку до установи виконання покарань № 8, хоча у лютому 2013 року заявницю вже перевели з установи виконання покарань № 8 до виправної колонії № 54. Як наслідок, вона отримала повістку лише 17 квітня 2013 року і тому не змогла бути присутньою у засіданні, навести свої аргументи та спростувати твердження прокурора.
9. Суд постановив, що упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявниці 900 євро та додаткову суму будь-якого податку, що може нараховуватись як відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення. Позиція заявника й інших учасників судового провадження 
10. У своїй заяві захисник ОСОБА_20 , посилаючись на Рішення, в якому констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, звернувся до Великої Палати. Просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 04 квітня 2013 року щодо ОСОБА_21 , а справу передати на новий розгляд до Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Касаційний кримінальний суд).
11. На обґрунтування доводів своєї заяви захисник зазначає, що у Рішенні ЄСПЛ констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що касаційний розгляд кримінальної справи щодо ОСОБА_21 у Вищому спеціалізованому суді України відбувся без участі останньої через її неналежне повідомлення про дату та час розгляду справи, внаслідок чого ОСОБА_21 була позбавлена можливості навести свої аргументи та спростувати твердження прокурора у судовому засіданні. Крім того, захисник ОСОБА_20 звертає увагу й на те, що ОСОБА_21 також не змогла реалізувати у повній мірі гарантоване їй право на захист, враховуючи те, що на момент касаційного розгляду вона самостійно здійснювала свій захист.
12. На переконання захисника, встановлене ЄСПЛ порушення Конвенції, а саме недотримання принципу рівності сторін під час касаційного розгляду, можливо усунути шляхом скасування рішення Вищого спеціалізованого суду України з призначенням нового розгляду в Касаційному кримінальному суді.
13. На думку захисника, повторний розгляд Касаційним кримінальним судом справи щодо ОСОБА_21 буде адекватним способом поновлення її прав у цьому випадку. 
14. На адресу Великої Палати надійшла заява ОСОБА_21 , у якій вона зазначила, що належним чином повідомлена про дату та час розгляду заяви захисника ОСОБА_20 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 04 квітня 2013 року, і не заперечувала проти розгляду цієї заяви за її відсутності.
15. Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника  ОСОБА_20 , який підтримав подану заяву, міркування прокурора ОСОБА_19 про необхідність задоволення заяви захисникаОСОБА_20 , перевіривши викладені у заяві доводи, дослідивши постановлене на користь ОСОБА_21 рішення ЄСПЛ від 25 травня 2025 року та наявні матеріали кримінальної справи, Велика Палата дійшла таких висновків.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ТА МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ПОСТАНОВИ
Правові наслідки констатованих ЄСПЛ порушень Конвенції
16. Положеннями ч. 1 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
17. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК підставою для здійснення кримінального провадження за виключними обставинами є встановлена міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
18. Згідно з ч. 5 ст. 33 та п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК перегляд судових рішень за виключними обставинами з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом належить до виключної компетенції Великої Палати.
19. За змістом ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України від 23 лютого 2006 року 
№ 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) Україна зобов`язана виконуватиостаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вона є стороною. Порядок виконання рішення Суду визначається цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
20. Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 3477-IV виконання рішення міжнародної судової установи передбачає: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.
21. Згідно зі ст. 10 Закону № 3477-IV додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції та протоколів до неї; б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану особи здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.
22. У Рекомендації № R(2000)2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень ЄСПЛ від 19 січня 
2000 року (далі - Рекомендація № R(2000)2) Комітет міністрів закликав Договірні Сторони забезпечувати повторний розгляд справи, включаючи поновлення провадження, у таких випадках:
- коли потерпіла сторона і далі зазнає значних негативних наслідків рішення, ухваленого на національному рівні, наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;
- коли рішення Суду спонукає до висновку, що a) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції по суті або b) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи недоліки, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.
23. З урахуванням наведеного, приписів ст. 2 КПК й положень гл. 34 цього Кодексу при здійсненні провадження за виключними обставинами на підставі 
п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК Велика Палата у цій справі має дослідити, чи спонукає постановлене на користь  ОСОБА_21 рішення ЄСПЛ до висновку, що ухвала Вищого спеціалізованого суду України суперечать Конвенції по суті або що в основі констатованих порушень лежать такі недоліки, які ставлять під серйозний сумнів результат провадження на національному рівні.
Аналіз змісту й характеру встановлених ЄСПЛ порушень за п. 1 ст. 6 Конвенції
24. Як убачається з рішення ЄСПЛ у справі «Гур`янова проти України», Суд констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції через недотримання принципу рівності сторін під час розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_21 у Вищому спеціалізованому суді України.
25. ЄСПЛ у своєму Рішенні встановив, що Вищий спеціалізований суд України розглянув касаційну скаргу ОСОБА_21 за її відсутності, тоді як прокурор був присутнім у засіданні.  Суд зазначив, що заявниця перебувала під повним контролем держави, тому держава була зобов`язана належним чином повідомити заявницю про дату та час проведення засідання касаційного суду. Однак органи державної влади не виконали цього обов`язку, надіславши повістку до іншої установи виконання покарань.
26. Як встановив Суд, 11 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України надіслав повістку до установи виконання покарань № 8, хоча у лютому 2013 року заявницю вже перевели з установи виконання покарань № 8 до виправної колонії № 54. Як наслідок, вона отримала повістку лише 17 квітня 2013 року і тому не змогла бути присутньою у засіданні, навести свої аргументи та спростувати твердження прокурора.
27. Таким чином, посилаючись на свою попередню практику у справах щодо України (рішення у справі «Гриб проти України», заява № 65078/10, від 14 грудня 2017 року), ЄСПЛ дійшов висновку, що у цьому провадженні не було дотримано принципу рівності сторін, оскільки заявницю належним чином не повідомили про дату та час касаційного розгляду.
28. За обставинами справи вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2012 року ОСОБА_21 визнано винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
29. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2012 року вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2012 року в частині призначеного покарання ОСОБА_21 змінено та призначено останній покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю. 
30. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, 04 січня 2013 року ОСОБА_21 , відбуваючи покарання у Житомирській установі виконання покарань № 8 (далі - УВП № 8), подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України. 
31. Вищий спеціалізований суд України 11 березня 2013 року направив начальнику УВП № 8 повідомлення про призначення розгляду кримінальної справи за касаційною скаргою ОСОБА_21 на 04 квітня 2013 року для вручення під розписку засудженій ОСОБА_21 . 
32. Однак у лютому 2013 року ОСОБА_21 вже було переведено з УВП № 8 до Качанівської виправної колонії № 54.
33. Вищий спеціалізований суд України, не переконавшись, що  ОСОБА_21 була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, 
04 квітня 2013 року розглянув кримінальну справу за касаційною скаргою ОСОБА_21  лише за участі прокурора, за відсутності останньої.
34. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
35. Принцип рівності сторін - один із складників концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою правову позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом. 
36.  У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права [ст. 14 (3) (d)] вказується: «Кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, як мінімум, на такі гарантії на основі повної рівності: (d) бути засудженим в його присутності ...>».
37.  ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом, як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) § 103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) § 118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.
38. ЄСПЛ, посилаючись на свою усталену практику у справах «Мулен проти Франції» (Moulin v. France, заява № 3710/06, рішення від 23 листопада 2010 року, § 118), «Оджалан проти Туреччини» (Ocalan v. Turkey, заява № 46221/99, рішення від 12 травня 2005 року, § 103) та «Медведєв проти Франції» (Medvedyev v. France, заява № 3394/03, рішення від 29 березня 2010 року, § 118), наголошує, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності прямо не передбачено текстом Конвенції, воно має першорядне значення для забезпечення справедливості провадження. Це право охоплює можливість особисто постати перед судом і реалізувати свої процесуальні права, а отже, покладає на державу обов`язок завчасно та належним чином інформувати обвинуваченого і його захисника про дату та місце судового засідання, забезпечуючи реальну участь у слуханні провадження.
39. Разом із тим ЄСПЛ допускає можливість добровільної відмови обвинуваченого від реалізації свого права бути присутнім у судовому засіданні, однак така відмова має бути встановлена недвозначним чином, бажано в письмовій формі, супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення, та не повинна суперечити публічному інтересу («Колоцца проти Італії», «Пуатрімоль проти Франції», «Ермі проти Італії»). 
40. У справі відносно ОСОБА_21 матеріали кримінальної справи не містять відомостей про те, що заявниця відмовлялася від участі у судовому засіданні, 
а навпаки, встановлено, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, а відтак не мала об`єктивної можливості взяти участь у судовому засіданні, у зв`язку з чим її відсутність під час розгляду не може розцінюватися як добровільна відмова від реалізації відповідного процесуального права. 
41. До початкусудового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був належним чином повідомлений про судовий розгляд, а також про час і місце слухань («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) § 41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) § 34).
42. Вищий спеціалізований суд України 11 березня 2013 року направляв на адресу УВП № 8 повідомлення про розгляд 04 квітня 2013 року касаційної скарги ОСОБА_21 , однак остання отримала вказане повідомлення лише 
17 квітня 2013 року, оскільки на той час вже перебувала у іншій виправній колонії.
43. У свою чергу, Вищий спеціалізований суд України не переконався, що ОСОБА_21 була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, та розглянув її касаційну скаргу лише за участі прокурора.
44. Таким чином, Велика Палата висновує, що неналежне повідомлення ОСОБА_21 про дату, час та місце касаційного розгляду 
кримінальної справи позбавило її права брати особисту участь у суді касаційної інстанції, наводити свої аргументи і спростувати твердження прокурора під час судового засідання.
45. З урахуванням наведеного Велика Палата вважає, що ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 04 квітня 2013 року щодо ОСОБА_21 підлягає скасуванню, оскільки ухвалена з порушенням принципу рівності сторін (п. 1 ст. 6 Конвенції), заявниця не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання і, як наслідок, позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права.
46. Констатований ЄСПЛ характер (зміст) порушень, їхня правова природа, стадія провадження, на якій вони були допущені і на якій можуть бути виправлені, викликаний цими порушеннями стан для заявника, визначений можливий особливий спосіб відновлення порушеного права дають підстави вважати, що виправлення допущених порушень можна здійснити шляхом застосування такого заходу індивідуального характеру, як повторний перегляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_21 судом касаційної інстанції. 
47. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України від 02 червня 2016 року 
№ 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» Велика Палата лише у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
48. Згідно із ч. 5 ст. 31, ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційному порядку здійснюється колегією суддів Касаційного кримінального суду.
49. З урахуванням меж перегляду рішень національних судів за виключними обставинами на підставі встановлених ЄСПЛ порушень Велика Палата позбавлена процесуальної можливості безпосередньо здійснювати повторний касаційний розгляд у цьому кримінальному провадженні. З огляду на викладене, а також беручи до уваги позицію захисника ОСОБА_20 про те, що належним способом поновлення прав ОСОБА_21 є повторний розгляд її касаційної скарги Касаційним кримінальним судом, Велика Палата дійшла висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_21 підлягає направленню на новий касаційний розгляд до Касаційного кримінального суду.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 459, 467 та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, параграфом 3 розділу 4 «Перехідні положення» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Велика Палата Верховного Суду,
ПОСТАНОВИЛА:

Заяву захисника ОСОБА_20 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року щодо ОСОБА_21 задовольнити.
Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року щодо ОСОБА_21 скасувати, 
а справу направити на новий касаційний розгляд до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя	ОСОБА_1 	
Суддя-доповідач ОСОБА_2 
Судді:	 ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  ОСОБА_10 	 ОСОБА_11  ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16  ОСОБА_17  	

Відповідно до частини третьої статті 441 КПК України постанову оформив суддя ОСОБА_6