Справа № 758/1759/26 
Категорія 69 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання   Сідько І.О.,
за участю
представника позивача     Попченкова І.М.,
представника відповідача    ОСОБА_12.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Попченкової Ірини Миколаївни до ОСОБА_2 про стягнення з повнолітнього сина аліментів на утримання матері,
У С Т А Н О В И В :
У лютому 2026 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Попченкової І.М. звернулася до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 10.05.1974 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 281.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_2 
26.05.1988 Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві було здійснено актовий запис №393 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 
24.02.1989 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено шлюб та дружиною було змінено прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 », що посвідчується свідоцтвом про шлюб (повторно) серія НОМЕР_1 від 31.05.2024.
Позивач має повнолітню працездатну доньку: ОСОБА_9 , з якою вона постійно спілкується та підтримує сімейні відносини.
Станом на сьогоднішній день, Позивач є непрацездатною, оскільки є пенсіонером, що посвідчується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 31.12.2008 (серія бланку НОМЕР_3 ).
Як вбачається з довідки про доходи № 6254-2326-4264-0241 від 15.10.2025 позивач за період з листопада 2024 року по жовтень 2025 року отримала сумарно 40 933 грн. 68 коп. пенсії.
Починаючи з квітня 2024 року здоров`я позивача значно погіршилось та почастішали випадки звернень до лікарів за допомогою.
Так, починаючи з квітня 2024 року й по даний час позивачеві було діагностовано гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, 2 ст. ризик помірний, IXC, кардіосклероз атеросклеротичний, стенокардія напруги ІІ РК, СК ІІ А ст. ІІ ФК, ДЕП ІІ ст., хворобу Лайма (генералізована стадія з ураженням нервової системи та суглобів), ниркова інфільтрація кісти печінки, хронічний кацьцистит у правоб. нефроптозу, атеросклероз стінок аорти, недостатність МК 1 ст. (ішемічного генезу), недостатність ТК 1 ст., недостатність клапану лівої аорти 1 ст., незначна делація лівого передсердя, дискінезія ДШП, ділянка незначної (помірної) гіпокінезії передньо-перегородочно-верхівкової стінки лівого шлуночка, ділянка незначної гіпокінезії середньо-верхівкового відділу нижньої стінки лівого шлуночка, діастолічна дисфункція лівого шлуночка 1 тип., незначна гіпертрофія передньої стінки правого шлуночка, несправжня хорда в лівому шлуночці, кальциноз фіброзних кілець метального клапану, АоК, легенева гіпертензія, розповсюджений остеохондрозх хребка, з переважним ураженням шийного та грудного відділів, вертеброгенна дорсологія, виражений міотонічний синдром, порушення статико-динамічної функції хребта, синдром де Кервена лівого променево-зап?ясткового суглобу.
Вказані захворювання потребують постійного лікування та проведення медичних обстежень, та медикаментозного лікування, що пов`язане із значними витратами на придбання ліків та оплату аналізів та необхідних досліджень (фактично безкоштовно їх зробити нереально через обмежені строки для лікування та записами та т.з. «безкоштовні» дослідження за півроку-рік до дати прогнозованого обстеження).
Зі свого боку, донька Позивача, з якою Позивач підтримує родинні відносини та постійно спілкується, станом на сьогоднішній день не працевлаштована, не має офіційного заробітку або іншого доходу, що виключає можливість отримання допомоги від доньки Позивача.
Таким чином, приймаючи до увагу відсутність у Позивача чоловіка, який би надавав їй допомогу, а також враховуючи неможливість у отриманні допомоги від своєї доньки, яка ніде не працює, не має стабільного доходу та, власне, сама залежить від рівня достатку членів своєї сім?ї - зважаючи на те, що Позивач є особою похилого віку, є непрацездатною, має лише єдиний дохід - пенсію у розмірі 3 532,71 грн., яка виходячи з її життєвих умов та стану здоров?я, не може задовольнити її життєві потреби, а відтак Позивач має необхідність у матеріальній допомозі, яку Відповідач, який є сином позивача, та який є особою середнього віку, працездатним, отримує дохід, а отже має можливість сплачувати аліменти на утримання матері.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
11.03.2026 від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.
В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позовну заяву не визнає та заперечує проти стягнення аліментів на підставі того, що позивачка по справі має трьох повнолітніх дітей.
Усі діти працездатного віку, можуть працювати і забезпечувати свої потреби. Однак при цьому позивачка просить суд стягнути аліменти на своє утримання тільки з одного сина, а саме з відповідача, який підлітком після розлучення батьків залишився проживати з батьком. В матеріалах справи відсутні будь-які дані відносно молодшого сина позивачки. На думку відповідача, позивачка має трьох повнолітніх працездатних дітей, але обов`язок по сплаті аліментів намагається покласти тільки на одного сина, що порушує принцип рівності розподілу відповідальності.
Відповідач зазначає, що позивач отримує пенсію у розмірі 3532,71 грн., на праві приватної власності їй належить: 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , садовий будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , гараж в гаражному кооперативі «Барвінок», який вона перед звернення до суду 23.08.2025 року продала, також їй належала на праві власності 2-кімнатна квартира АДРЕСА_3 , яку вона 27.08.2019 року за договором дарування переоформила на молодшого сина ОСОБА_10 , чим фактично надала величезну матеріальну допомогу молодшому сину наперед.
04.05.2026 від представника відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення.
В судовому засіданні представник позивача Попченкова І.М. подану позовну заяву підтримала, просила суд її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи дійшов до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить задовольнити позовну заяву про стягнення з повнолітнього сина аліментів на утримання матері.
Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.
Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
З матеріалів справи встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 .
Позивач має пенсійне посвідчення, отримує пенсію. Також позивачем додається довідка про доходи, з якої вбачається, що сума пенсії за період з 01.11.2024 по 31.10.2025 складала 40 933 грн. 68 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2024 році зокрема для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2024 року - 2 361 гривень.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2025 році зокрема для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2025 року - 2 361 гривень.
Із наданої позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір пенсії є не нижче прожиткового мінімуму.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік.
Статтею 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв`язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.
Як було встановлено судом, позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію, яка призначена довічно.
Відтак, сума нарахованої позивачу пенсії відповідає сумі прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Посилання позивача на незадовільний стан свого здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії, відтак виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.
Суд зазначає, що обов`язок сплати аліментів повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
Подані позивачем докази не визначають її непрацездатною, позивачу також не встановлена група інвалідності.
Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач - її повнолітній син та який є працездатним не надає матеріальної допомоги, не бере участі у витратах на проживання, харчування, утримання житла чи оплату комунальних послуг.
Разом з тим предметом спору у цій справі є обов`язок повнолітнього сина утримувати працездатну матір, якщо остання потребує матеріальної допомоги.
Щодо визначення потреби у матеріальній допомозі, то Верховний Суд у постановах від 28.11.2018 у справі №676/5118/16-ц та від 10.10.2018 у справі №301/160/17 зазначив, що така потреба визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід тощо.
Також, Верховний Суд зазначає, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом» (постанови від 10.10.2018 у справі №301/160/17, від 16.04.2018 у справі №759/1315/17). Водночас наявність доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, не свідчить про те, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (постанови Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц, від 26.02.2020 у справі №233/4252/18, від 02.10.2019 у справі №301/1359/16-ц).
Також позивачем не доведено твердження про постійну потребу у лікуванні, постійне проходження такого лікування та постійні витрати на нього. 
Хоча позивач стверджує про потребу у лікуванні, на яке у неї відсутні кошти, проте суду не надано призначення лікарів для лікування наявних у неї захворювань, не надала суду відмову лікувального закладу про надання їй за рахунок держави лікування наявних у неї захворювань, як зокрема у 2024 році передбачено Порядком реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2024 році, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2023 р. № 1394. (зокрема, глава 3, 8, 19-21).
Позивачем не доведено необхідність проходження систематичного медикаментозного лікування та його вартості.
Посилання на виписку із медичної картки, супровідні листи, висновки лікарів не є підставою для покладення на відповідача аліментних зобов`язань, оскільки відповідно до ст. 206 СК України позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням.
До позовної заяви додано лише одне направлення лікаря-інфекціоніста від 29.07.2025. 
Позивачка додає рахунки на оплату комунальних послуг, проте суд не повідомляла, що вона зверталася за отриманням субсидії на оплату комунальних послуг.
Крім того, згідно ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суди беруть до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. 
Позивачем не надано відомостей про те, чи надає їй матеріальну допомогу інший працездатний син та дочка та з яких причин до суду із вимогою про стягнення аліментів звернулася лише до ОСОБА_2 .
Окрім цього, позивач стверджує, що її донька не має офіційного заробітку або іншого доходу, що виключає можливість отримання допомоги від доньки, але позивач не надала жодного доказу, який би підтверджував, що син - відповідач має стабільний дохід та заробіток.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Твердження позивача про те, що син може сплачувати їй аліменти на її утримання, на думку суду, не мають правового значення, коли позивач не довів свою потребу у матеріальній допомозі.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не довів потребу у матеріальній допомозі, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, її право на оформлення субсидії та право на безкоштовне лікування. Отже підстави для стягнення на її користь аліментів з повнолітнього сина відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Попченкової Ірини Миколаївни до ОСОБА_2 про стягнення з повнолітнього сина аліментів на утримання матері - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ;

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ