ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2573/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Чередко А.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2025р. у справі № 904/2573/25 (суддя Кеся Н.Б.)
за позовом Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", м.Кривий Ріг Дніпропетровська область
до Фізичної особи-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича, м.Кривий Ріг Дніпропетровська область
про стягнення 77 670,47 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (далі - Позивач, АТ "Криворізька теплоцентраль") 20.05.2025 року звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича (далі - Відповідач, ФОП Маргуліс Д.І.) про стягнення на підставі Типового договору №5219/жб від 01.11.2021 основної суми боргу за спожиту теплову енергію за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Зимових походів, буд. 3, приміщення 36 у розмірі 74 371,67 грн, 3% річних у розмірі 574,60 грн, компенсації за інфляційні втрати у розмірі 1 719,47 грн, пені в розмірі 699,09 грн, плати за абонентське обслуговування в розмірі 305,64 грн (всього 77 670,47 грн) та витрат зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач, будучи власником нежитлового приміщення за вказаною адресою, неналежним чином виконував грошові зобов`язання за Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії №5219/жб від 01.11.2021, який є публічним договором приєднання та вважається укладеним з 01.11.2021 у зв`язку з тим, що протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному сайті Позивача від співвласників багатоквартирного будинку не надходило рішення про обрання моделі договірних відносин. Позивач надав послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по грудень 2024 року, проте Відповідач оплату не здійснив.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2025 позов Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Фізичної особи-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" основну суму боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 74 371,67 грн, 3% річних у розмірі 574,60 грн, компенсацію за інфляційні втрати у розмірі 1 719,47 грн, пеню в розмірі 699,09 грн, плату за абонентське обслуговування в розмірі 305,64 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що Позивач є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією, яка з 01.10.2013 є виконавцем послуги з теплопостачання для будинку №3 по вул. Зимових походів у м. Кривий Ріг. Суд встановив, що 01.10.2021 Позивач розмістив на своєму офіційному сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Оскільки протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору на адресу Позивача не надходило документів про рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин, з 01.11.2021 з ФОП Маргулісом Д.І. фактично укладено Типовий індивідуальний договір, який обліковується за реквізитами №5219/жб від 01.11.2021.
Суд першої інстанції зазначив, що факт поставки теплової енергії у період з листопада 2021 по грудень 2024 підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія, актами передачі-прийняття теплової енергії та рахунками-фактурами. Позивачем надано послуги з теплової енергії на суму 74 371,67 грн та послуги з абонентського обслуговування на суму 305,64 грн. Суд визнав обґрунтованими нарахування пені у розмірі 699,09 грн на підставі п. 45 Типового договору, а також 3% річних у розмірі 574,60 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 719,47 грн на підставі ст. 625 ЦК України.
Місцевий суд, посилаючись на ст. 11 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", ст. 275 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 625, 629 ЦК України, ст. 216 ГК України, Закон України "Про житлово-комунальні послуги", а також на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, дійшов висновку, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг у повному обсязі. Оскільки Відповідач доказів погашення заборгованості не надав, суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Фізична особа-підприємець Маргуліс Денис Ігорович, від імені та в інтересах якого діє адвокат Касьян Микола Степанович, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення про відмову в повному обсязі у задоволенні позовних вимог АТ "Криворізька теплоцентраль".

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає, що рішення суду від 24.07.2025 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що за адресою АДРЕСА_1 теплова енергія не постачається, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази загальної площі будинку та площі місць загального користування, які були використані для здійснення розрахунку.
ФОП Маргуліс Д.І. зазначає, що є власником нежитлового приміщення за вказаною адресою загальною площею 60,7 кв. м. як фізична особа. У цьому приміщенні відсутнє централізоване постачання теплової енергії, а відтак жодних договорів купівлі-продажу теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладалось, і відповідач не є абонентом позивача. Приміщення було придбане відповідачем 25.12.2014 та в законний спосіб було від`єднано від системи централізованого постачання теплової енергії попередніми власниками. Позивачем у справі не спростовано факту припинення постачання теплової енергії до приміщення відповідача та відсутності укладеного письмового договору.
Відповідач посилається на ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України, відповідно до якої відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається, що, на думку апелянта, свідчить про необґрунтованість позовних вимог. У період з листопада 2021 року до березня 2024 року позивачем відповідачу жодних послуг не надавалось, будь-яких двосторонніх документів між сторонами не складалось. Протягом більш ніж десяти років позивачем жодних дій, спрямованих на укладання відповідних договорів з відповідачем або здійснення перевірки приміщення, здійснено не було.
Щодо доказової бази апелянт зазначає, що позивачем як доказ надання послуг додано акти включення опалення та припинення подачі теплоносія за адресою будинку, однак рішення Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів не може бути достатнім доказом надання позивачем послуги з теплопостачання саме приміщення № 36. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази щодо технічної характеристики будинку. У «Детальному розрахунку обсягу споживання послуги» зазначено загальну площу житлового будинку 2 721,00 кв. м., опалювальну площу житлових квартир - 2 489,00 кв. м., площу нежитлових приміщень без АГВ - 232,00 кв. м., проте звідки позивачем взято саме такі технічні характеристики залишається невідомим, хоча саме вони покладені в основу розрахунку. Суд першої інстанції, всупереч вимогам процесуального законодавства щодо обов`язку доказування, фактично прийняв такі відомості як належні та достовірні без жодного посилання на відповідний документ, що міститься в матеріалах справи.
ФОП Маргуліс Д.І. також ставить під сумнів обрану позивачем юрисдикцію для розгляду справи. Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.03.2018 у справі № 306/2004/15-ц, апелянт зазначає, що наявність у Маргуліса Д.І. статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту державної реєстрації він виступає в такій якості у всіх правовідносинах. Право власності на нежитлове приміщення набуте ним як фізичною особою, а не як суб`єктом підприємницької діяльності, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Позивачем не доведено, що нежитлове приміщення використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. Апелянт вважає, що спір не має ознак господарського, не пов`язаний з господарською діяльністю відповідача, а тому жоден з пунктів ч. 1 ст. 20 ГПК України не може бути застосований до спірних правовідносин, і справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ФОП Маргуліса Д.І. та вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Позивач зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини справи та прийняв законне та вмотивоване рішення.
Щодо відсутності договірних відносин Позивач посилається на Закон України від 03.12.2020 № 1060, яким внесено зміни до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що передбачають запровадження публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Відповідно до ч. 5 ст. 13 зазначеного Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин, з ними укладається індивідуальний договір, що є публічним договором приєднання. Оскільки протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору на адресу Позивача не надходило документів про рішення власників будинку, з 01.11.2021 Відповідач вважається таким, що приєднався до публічного договору. Позивач також зазначає, що навіть за наявності законного автономного опалення у власників виникає обов`язок сплачувати плату за опалення місць загального користування.
Щодо твердження Відповідача про наявність автономного опалення Позивач зазначає, що Відповідач не скористався своїм процесуальним правом у суді першої інстанції та не подавав відзив на позовну заяву і будь-які письмові докази. Позивач, посилаючись на Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення, затверджений наказом Мінбуду від 22.11.2005 № 4, та на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 908/1349/19, зазначає, що відключення від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії з дотриманням визначеної процедури. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу законності відключення від централізованого опалення та наявності автономного опалення. Позивач також зазначає, що самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача та не звільняє його від оплати, посилаючись на постанову КГС ВС від 14.04.2020 у справі № 908/1349/19. Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав, приміщення Відповідача розташоване на першому поверсі житлового будинку і стало нежитловим внаслідок реконструкції квартири, а отже є під`єднаним до мереж централізованого опалення будинку.
Щодо відсутності доказів площі будинку Позивач зазначає, що в матеріалах справи міститься інформація щодо житлового будинку та нежитлового приміщення споживача, детальний розрахунок, в якому зазначена загальна площа будинку та опалювальна площа місць загального користування. Позивач є надавачем послуги з постачання теплової енергії у Покровському районі м. Кривого Рогу та має відомості щодо права власності на приміщення в будинку, які використовуються при здійсненні розрахунків. Відповідачем не спростовані дані, використані Позивачем, та не надано власного розрахунку чи технічної документації на будинок.
Щодо підсудності Позивач категорично не погоджується з твердженням Відповідача та зазначає, що відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 20, ст.ст. 4, 45 ГПК України, Позивач зазначає, що спір між сторонами виник щодо господарської діяльності між суб`єктами господарювання з виконання Типового індивідуального договору, а тому відноситься до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.08.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/2573/25. Відкласти вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2025р. у справі № 904/2573/25 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Дніпропетровської області.
25.08.2025р. матеріали справи № 904/2573/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
У зв`язку з відпусткою судді Кощеєва І.М., за розпорядженням керівника апарату суду від 10.09.2025року, проведено автоматизовану зміну складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду апеляційної скарги у справі № 904/2573/25 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя -Дармін М.О. (доповідач), судді - Чус О.В., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2025р. у справі № 904/2573/25. (суддя Кеся Н.Б.), для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
15.09.2025 до канцелярії Центрального апеляційного господарського суду з використанням засобів поштового зв`язку від представника Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: АТ "Криворізька теплоцентраль" є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією, яка з 01.10.2013 є виконавцем послуги з теплопостачання для будинку №3 по вул. Зимових походів у м. Кривий Ріг; 01.10.2021 Позивач розмістив на своєму офіційному сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання; в будинку №3 по вул. Зимових походів встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується відповідними актами; Позивач вчасно розпочинав опалювальні сезони 2021- 2025 років на виконання рішень виконавчого комітету Криворізької міської ради; Маргуліс Денис Ігорович є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18). 
Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).
За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Колегія суддів констатує, що апелянтом не надано належних і допустимих доказів на підтверження його тверджень про те, що : « … вищевказане приміщення відповідачем було придбане 25.12.2014 р. та в законний спосіб було від`єднано від системи централізованого постачання теплової енергії попередніми власниками. Позивачем у справі не спростовано факту припинення постачання теплової енергії до приміщення відповідача, відсутності укладеного письмового договору…».
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 908/1349/19 зазначив, що Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4, визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.
Порядком відключення від 22.11.2005 № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою.
Згідно Порядку виконкомом Криворізької міської ради було ухвалено рішення від 08.02.2006 №90 Про створення комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, яким створено комісій для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення гарячого водопостачання (надалі - Комісія).
Порядком встановлено, для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) приміщення повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою.
Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.
Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 було внесено зміни до Порядку відключення від 22.11.2005 № 4, які унеможливили відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють відключення лише будинку в цілому.
Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від 22.11.2005 № 4 процедури.
При цьому тип приміщення (житлове/нежитлове) у цьому питанні не має значення, оскільки об`єкти теплопостачання є вбудованими у багатоквартирний будинок, тип вбудованого у багатоквартирний будинок приміщення не впливає на порядок його відключення від мережі централізованого опалення.
При цьому колегія суддів зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 73 ГПК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібний висновок є усталеним і викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18).
В матеріалах справи міститься інформація щодо житлового будинку та нежитлового приміщення споживача, детальний розрахунок донарахувань обсягу послуги з постачання теплової енергії в яких зазначена загальна площа будинку, а також опалювальна площа місць загального користування яка використовувалась позивачем при розрахунках.
Позивач є надавачем послуги з постачання теплової енергії в Покровському районі міста Кривого Рогу, та зокрема і в будинку 3 по вул. Зимових походів, а тому у позивача містяться відомості щодо права власності на житлові та нежитлові приміщення в цьому будинку, які використовуються ним при здійсненні розрахунків.
Відповідачем не спростовані дані які використовувались позивачем, не надано власного розрахунку чи технічної документації на будинок.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги в частині того, що : « …Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, якою затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вказано, що цими Правилами регулюються відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).
Відповідно до п. 24 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності…
…позивачем як доказ надання послуг відповідачу до позовної заяви додано Акти включення опалення та припинення подачі теплоносія за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Зимових походів, буд. 3 приміщення 36, однак дані рішення Криворізької міської ради не може бути достатнім доказам надання позивачем послуги з теплопостачіання саме приміщення № 36 за вказаною адресою.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази щодо технічної характеристики будинку. В "Детальному розрахунку обсягу споживання послуги" міститься інформація, що загальна площа житлового будинку становить 2721,00 кв.м., опалювальна площа житлових квартир - 2489,00 кв.м., площа нежитлових приміщень з АГВ - 0 кв.м., площа нежитлових приміщень без АГВ - 232,00 кв.м. Звідки Позивачем взято саме такі технічні характеристики будинку залишається невідомим, хоча саме вони були взяті в основу розрахунку.
Таким чином, всупереч вимогам процесуального законодавства, щодо обов`язку довести обставини на які посилається позивач під час звернення з позовом, суд першої інстанції фактично прийняв такі відомості, як належні та достовірні, без жодного посилання на відповідний документ, що міститься в матеріалах справи…» відхиляються колегією суддів як такі, що побудовані на концепції негативного доказу, оскільки не підтверджені належними і допустимими в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно тип спірного об`єкта нерухомого майна « нижитлове приміщення, стоматологічний кабінет» (а.с. 10).
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що « … при зверненні до господарського суду позивачем як підставою для звернення до Господарського суду Дніпропетровської області визначено ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, без вказівки конкретного пункту статті.
Однак, системний аналіз вищезгаданої норми права дає підстави дійти висновку, що справа №904/2473/25 не підсудна господарському суду.
Суб`єктний склад учасників справи сам по собі не є критерієм для визначення спору, що має розглядатись за правилами господарського судочинства.
В свою чергу, жоден з пунктів частини 1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України не може бути застосований до спірних правовідносин.
Відповідно до правових висновків, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.18 р. у справі № 306/2004/15-ц (провадження №14-39 цс 18 ): Згідно з частиною першою статті 318 Цивільного кодексу України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього кодексу. А відповідно до останньої учасниками цивільних відносин визнаються: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави й інші Відповідно до частин першої та другої статті 325 цього ж кодексу суб`єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.
Статтею 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.
Отож, надання у власність або оренду нежитлового приміщення не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.
Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).
Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема, нежитлового приміщення, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 128 Господарського кодексу України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється. Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
У відповідності з частиною першою статті 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.
Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи, зокрема, право власності на нежитлове приміщення, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.
Наявність у Маргуліса Д.І. статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи-підприємця він виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і в даних правовідносинах. У разі позбавлення Маргуліса Д.І. статусу підприємця він не позбавляється набутих раніше цивільних прав і обов`язків фізичної особи, зокрема і права власності на нежитлове приміщення, придбане для здійснення підприємницької діяльності.
Так позивачем не доводиться той факт, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. Більше того, згідно Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, не вбачається, що нежитлове приміщення зареєстроване за Маргулісом Д.І. як за суб`єктом підприємницької діяльності, а зареєстровано за ними, як за фізичною особою…» відхиляються, як побудовані на концепції негативного доказу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 24.07.2025р у справі № 904/2573/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Маргуліса Дениса Ігоровича на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 634,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2025р. у справі № 904/2573/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2025р. у справі № 904/2573/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 634,00 грн. покласти на Фізичну особу-підприємця Маргуліса Дениса Ігоровича. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя А.Є. Чередко

Суддя О.В. Чус