Справа № 522/12719/24
Провадження 2 /522/2206/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

29 квітня 2026 року        м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю..,
розглянувши позовну заяву в порядку загального позовного провадження за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Всеукраїнський ЦЕНТР ПРАВНИЧОЇ ДОПОМОГИ», ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та штрафних санкцій за договором позики грошей
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Лідер консалтинг груп», ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та пені за договором позики грошей.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 зазначену позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2024 клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору залишено без задоволення, позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Постановою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 18.12.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2024 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2025 заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено, відстрочено сплату судового збору у розмірі 15 140 грн до вирішення питання по суті позову.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2025 відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Консалтинг груп», ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та пені за договором позики грошей та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Пересипського районного суду від 26.05.2025 відповідно до ст. 27 ЦПК України матеріали вказаної позовної заяви передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси, оскільки згідно з матеріалами справи відповідач ТОВ «Лідер Консалтинг груп» зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що за територіально-адміністративним поділом м. Одеси відноситься до підсудності Приморського районного суду м. Одеси.
За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Науменко А. В.
Ухвалою суду від 03.07.2025 позовну заяву залишено без руху.
11.07.2025 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків з уточненою позовною заявою.
Ухвалою суду від 16.07.2025 прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Всеукраїнський ЦЕНТР ПРАВНИЧОЇ ДОПОМОГИ», ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та штрафних санкцій за договором позики грошей, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні.
Ухвалою суду від 01.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 12.11.2025 витребувано від державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Діани Миколаївни належним чином та приєднано до матеріалів справи завірену копію спадкової справи № 56 2022 року, заведену до майна померлого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
30.01.2026 позивачем подано та приєднано до матеріалів справи копію рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2025 р. у цивільній справі № 523/12529/23, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Всеукраїнський центр правничої допомоги», про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого володіння.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.04.2021 він та ОСОБА_6 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав від позивача в борг 559 000 грн, що було еквівалентно 20 000 доларів США за курсом Національного банку України на момент підписання договору, зі строком повернення до 16.06.2021. У разі прострочення повернення суми позики позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю пеню у розмірі 3 % від простроченої суми платежу за кожен день прострочки. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики 16.04.2021 сторони уклали іпотечний договір, предметом забезпечення за яким виступила квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Боржник ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Квартира, що виступила предметом іпотеки, була продана позивачем ОСОБА_7 22.12.2022 на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до звіту про визначення вартості квартири, складеного ТОВ «Росла» 17.12.2021, оціночна вартість вищевказаної квартири, за якою її було відчужено, склала 520 555 грн, що не покрило заборгованості ОСОБА_9 за договором позики.
Після смерті ОСОБА_9 його спадщину прийняли: 1/2 частку усього належного йому майна – ТОВ «Лідер консалтинг груп», яке змінило назву на ТОВ «Перший Всеукраїнський ЦЕНТР ПРАВНИЧОЇ ДОПОМОГИ», за заповітом, іншу 1/2 частку усього належного йому майна – в рівних частках в порядку спадкування за законом малолітня ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Дроздович І. В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Позивач вважає, що на день подачі уточненого позову 16.07.2025 заборгованість померлого ОСОБА_9 складала 3 229 062 грн 08 коп., які складаються з пені 3% за кожен день прострочення згідно з п. 9 договору позики, 3% річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України та залишку заборгованості.
Представник відповідача  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , адвокат Судаков В. В. надав суду відзив на позов, у якому заперечував проти задоволення позову з підстав, що позивачем пропущено строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого боржника, обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки, на його думку, відповідачі не несуть солідарний обов`язок перед позивачем, і, крім того, відсутня обставина прийняття відповідачами майна у спадщину, що унеможливлює стягнення з них заборгованості померлого, яка виникла на підставі укладеного ним договору позики.
Інші відповідачі відзив на позов не надавали.
Відповідь на відзив від позивача не надходила.
В судове засідання, яке було призначено на 29.04.2026, прибув позивач ОСОБА_1 , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, безпосередньо до зали суду з`явився адвокат Судаков В. В. - представник  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах відповідачки малолітньої ОСОБА_2 . Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Перший Всеукраїнський ЦЕНТР ПРАВНИЧОЇ ДОПОМОГИ», які були двічі повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, тому суд провів засідання за відсутності повідомлених належним чином відповідачів.
Суд дійшов висновку, що неявка відповідачів у судове засідання за умови їх належного повідомлення, у поєднанні з відсутністю повідомлень про поважні причини неявки, не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у матеріалах справи доказами та не є підставою для відкладення розгляду справи.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, відповідно до якої підставою для відкладення розгляду справи є не відсутність представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а також з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Суд наголосив, що заявник зобов`язаний проявляти належну процесуальну активність, брати участь у всіх етапах судового розгляду, утримуватися від дій, спрямованих на затягування провадження, та максимально використовувати національні процесуальні засоби для забезпечення оперативності розгляду справи.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю і просив їх задовольнити.
Представник відповідачки ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував з підстав, що наводилися у відзиві.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд, заслухавши пояснення сторін, доходить висновків, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно матеріалів справи 16.04.2021 Позивач та ОСОБА_6 уклали договір позики. Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_6 отримав від позивача в якості позики грошові кошти в розмірі 559 000 гривень 00 копійок, що було еквівалентно 20 000 доларів США відповідно до курсу Національного банку України, який діяв на момент підписання договору. Відповідно до п. 4 договору, строк повної виплати суми боргу встановлювався до 16.06.2021. Відповідно до п. 9 договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики (її частину), він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу, а також пеню у розмірі 3 % від простроченої суми платежу за кожен день прострочки. Відповідно до п. 14 договору, встановлено забезпечення виконання зобов`язань за ним, що полягає в укладенні іпотечного договору, предметом забезпечення за яким має стати квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
16.04.2021 між позивачем та ОСОБА_9 було укладено іпотечний договір, предметом якого виступила квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною.
У встановлений договором позики термін ОСОБА_9 позику не повернув. Тому, починаючи з 17.06.2021 ОСОБА_9 почала нараховуватися пеня відповідно до п. 9 договору.
16.06.2021 ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», позивачем було направлено рекомендованим повідомленням лист з повідомленням про намір укласти договір купівлі-продажу квартири на користь третіх осіб. Лист ОСОБА_9 отримав.
Відповідно до звіту про визначення вартості квартири, що відчужується, складеного ТОВ «Росла» 17.12.2021, оціночна вартість вищевказаної квартири становить 520 555 грн.
22.12.2022 за цією вартістю квартира була продана позивачем на користь ОСОБА_7 на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Вартість даної квартири не покрила заборгованості ОСОБА_9 за договором позики.
ІНФОРМАЦІЯ_2 боржник ОСОБА_9 помер, про що відповідачами не було повідомлено позивача.
У серпні 2023 року  ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до Пересипського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Всеукраїнський центр правничої допомоги», про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого володіння (справа № 523/12529/23).
У вересні 2023 року під час ознайомлення зі справою № 523/12529/23 з довідки приватного нотаріуса Грабовенко-Ворсуляк Д. М. позивач дізнався про те, що боржник помер, та про коло спадкоємців.
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 56 2022 року, яка була заведена державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д. М. щодо майна померлого ОСОБА_6 спадкоємцями померлого були: ТОВ «Лідер консалтинг груп» – у розмірі 1/2 усього належного спадкодавцю майна відповідно до заповіту від 19.04.2019, а також у порядку спадкування за законом донька померлого малолітня ОСОБА_2 , син померлого ОСОБА_4 , батько померлого ОСОБА_5 , які у рівних частках успадкували іншу 1/2 частину майна, яке належело померлому на день його смерті.
У 2024 році ТОВ «Лідер консалтинг груп» змінило назву на ТОВ «Перший Всеукраїнський ЦЕНТР ПРАВНИЧОЇ ДОПОМОГИ».
Таким чином, спадкове майно після смерті ОСОБА_6 розподіляється між спадкоємцями у таких частках: 1/2 – ТОВ «Перший Всеукраїнський ЦЕНТР ПРАВНИЧОЇ ДОПОМОГИ», 1/6 – малолітній ОСОБА_2 , 1/6 – ОСОБА_4 , 1/6 – ОСОБА_5 .
Відповідно до матеріалів спадкової справи померлого ОСОБА_6 , у нього не виявлено будь-якого спадкового майна, яке б існувало на момент смерті, тому свідоцтво про право на спадщину нікому із спадкоємців не видавалось.
У судовому засіданні представником відповідача визнано обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, щодо укладання померлим ОСОБА_6 договорів позики та іпотеки, неповернення боргу, продажу квартири, яка була предметом іпотеки, однак він не погоджується з правовими наслідками цих обставин у розрізі підстав для стягнення боргу з відповідачів – спадкоємців померлого боржника.
При ухваленні рішення суд враховує правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, яка послідовно вказує на необхідність застосування принципу «jura novit curia» («суд знає закон»), зокрема у постановах від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, зазначаючи, що відповідний принцип полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права.
При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.
Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.
Суд не погоджується з доводами представника відповідачки щодо пропуску позивачем строку пред`явлення кредиторських вимог.
Відповідно до частини третьої, четвертої ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
29 серпня 2023 р. до Суворовського районного суду м. Одеси позивачем було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи № 523/12529/23. Під час ознайомлення він дізнався як про смерть боржника, так і про осіб, які прийняли спадщину. В жовтні 2023 р. позивач направив відповідачці вимогу кредитора на адресу:  АДРЕСА_3 . Представник відповідачки заявляє, що відповідачка за цією адресою не проживає, оскільки з 01 лютого 2023 р. вона, та її малолітня донька, спадкоємиця, змінили місце проживання, та проживають та зареєстровані за адресою:  АДРЕСА_4 , і відповідно, не могли отримати таку вимогу. На думку представника відповідачки, позивач, достеменно знаючи, у якого нотаріуса відкрита спадкова справа, не скористався правом надіслати вимогу кредитора через цього нотаріуса, якому відомо, за якою адресою зареєстрована та проживає відповідачка з донькою, тобто не проявив розумну обачність і не діяв відповідно до вимог законодавства, тому є підстави вважати, що він не направив вимогу спадкоємцю у встановленому порядку, і, відповідно, втратив право такої вимоги до відповідачки. На думку представника відповідача, датою направлення кредиторської вимоги слід вважати день звернення до суду із цим позовом, яка пропущена та не полягає поновленню. 
Однак суд вважає, що позивач своєчасно вчинив всі передбачені ст. 1281 ЦК України щодо своєчасного пред`явлення вимог до спадкоємців померлого боржника, які успадкували і заборгованість померлого ОСОБА_9 у разі її наявності, за відомою йому адресою.
Позивач вважає, що на день подачі уточненого позову 16.07.2025 заборгованість померлого ОСОБА_9 складала 3 229 062,08 грн, з яких пеня 3% за кожен день прострочки згідно п. 9 договору позики з 16.06.2021 по 22.12.2021 (181 день) складає 559 000 x 0,03 х 189 = 3 169 530 грн, пеня 3% річних за ст. 625 ЦК України (3 роки, 6 місяців, 20 днів, всього днів: 1 295 днів, з 3.12.2021 по 10.07.2025, складає 22 845 х (3% : 365) х 1 295 = 2431 грн, інфляційні втрати за ст. 625 ЦК України з суми 559 000 грн за період з 16.06.2021 по 22.12.2021 (181 день) складають 20 394,46 грн, на залишок заборгованості 22 845 грн за період по 16.07.2025 складає 13 861,62 грн, залишок заборгованості за договором позики складає 22 845 грн.
Суд вважає, що після продажу квартири, яка була предметом іпотеки, в порядку звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», всі подальші вимоги позивача як кредитора за договором позики щодо стягнення різниці між сумою боргу та ціною продажу квартири, а також штрафних санкцій та нарахувань за ст. 625 ЦК України є недійсними, і не породжують обов`язок боржника, та його спадкоємців продовжувати виконувати зобов`язання, передбачені договором позики.
Відповідно до частини першої – третьої, шостої ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати … право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону….
Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечено іпотекою.
Судом досліджено надані договори позики та іпотеки від 16.04.2021 та встановлено, що вони не містять застережень про те, що у разі продажу предмету іпотеки за ціною, яка є меншою ніж сума основного зобов`язання за договором позики, таке зобов`язання підлягає подальшому виконанню боржником. За таких умов суд застосовує до спірних правовідносин частину третю ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи, що позивач – іпотекодержатель, та позичальник – іпотекодавець є фізичними особами, а договорами позики та іпотеки не встановлено інше, то з моменту продажу позивачем від свого імені квартири, яка була предметом іпотеки, на користь ОСОБА_7 22.12.2022 в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», всі інші вимоги щодо виконання договору позики від 16.04.2021, такі як повернення суми боргу, сплати пені та нарахувань за ст. 625 ЦК України, про стягнення яких просив позивач, є недійсними та, відповідно, не підлягають задоволенню.
Судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі № 523/12529/23, ухваленим у спорі між тими ж сторонами, відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, яка була предметом договору іпотеки від 22.12.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», тобто договір є дійсним.
Таким чином, після продажу квартири, яка була предметом іпотеки, в порядку звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, позивач втратив право вимоги повного виконання зобов`язань за договором позики у вигляді різниці між заборгованістю за договором позики та ціною продажу квартири, та будь-яких нарахувань за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором. Тому відповідачі не успадкували жодної заборгованості померлого позичальника за договором позики від 16.04.2021, і в них відсутні будь-які зобов`язання за цим договором перед кредитором – позивачем.
Окрім того, суд звертає увагу, що вимога про стягнення з відповідачів 3% та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, обмежується 24.02.2022, днем введення воєнного стану в Україні. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд також звертає увагу на безпідставність вимог про стягнення з відповідачів, як спадкоємців боржника, заборгованості за договором позики у солідарному порядку.
Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Ані на підставі закону, ані за договором, ані в силу неподільності предмета зобов`язання у відповідачів не виникло солідарного обов`язку перед позивачем. Навпаки, відповідно до частини першої, другої ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Оскільки, відповідно до спадкової справи, кожен з відповідачів має право на спадкування певної частки у спадковому майні померлого боржника, то, відповідно, за наявності заборгованості відповідачів перед позивачем, така заборгованість підлягала б стягненню відповідно до частки кожного із відповідачів у спадковому майні, а не в солідарному порядку.
Як вже зазначено, відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_6 , яка досліджена судом, на день направлення нотаріусом до суду копії цієї справи, не виявлено будь-якого майна, яке б на день смерті належало померлому ОСОБА_6 . Системний аналіз частини першої, другої ст. 1282 ЦК України свідчить, що відсутність у померлого боржника спадкового майна, на яке можна було б звернути стягнення, виключає задоволення вимог про стягнення заборгованості, що є окремою самостійною підставою для відмови у позові, якщо б така заборгованість була б дійсною та успадкованою спадкоємцями.
Суд застосовує правові позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах. Так, Велика Палата Верховного Суду у п. 7.3, 7.4 постанови від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 дійшла правових висновків, що відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98).
Після дослідження судом спадкової справи сторони погодились з тим, що на час розгляду справи відповідачі не отримали у спадщину жодного майна померлого ОСОБА_9 , що також виключає задоволення позову і з цієї підстави.
Таким чином, за результатами оцінки доказів суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується виникнення у відповідачів обов`язку сплатити позивачу заявлену ним у позові заборгованість, яка, на його думку, виникла на підставі договору позики.
За таких обставин позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у вигляді судового збору несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України, оплату якого відстрочено до вирішення питання по суті позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Всеукраїнський ЦЕНТР ПРАВНИЧОЇ ДОПОМОГИ», ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та штрафних санкцій за договором позики грошей– відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя         А.В. Науменко
У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному повний текст рішення виготовлений 08.05.2026 року.

Суддя         А.В. Науменко
29.04.26