Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/1257/26
Провадження № 2/711/1404/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Скляренко В.М. 
при секретарі Півень С.А., Овезовій Ю.В., Слабко Ю.М.
за участі:
позивача  ОСОБА_1 , 
його представника  ОСОБА_2 , 
представника відповідачки Драченка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, 
в с т а н о в и в:

Представник позивача – адвокат Шумейко Я.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 29.12.2025р., – звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити ОСОБА_1 такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- особисте спілкування з дітьми без суперечок між батьками шляхом відеоконференцзв`язку через застосунки Viber / WhatsApp / Zoom / Telegram кожного вівторка, четверга, суботи з 19:00 год. до 20:00 год. за київським часом у присутності матері ОСОБА_6 ;
- особисте спілкування з дітьми без суперечок між батьками шляхом відеоконференцзв`язку через застосунки Viber / WhatsApp / Zoom / Telegram з 19:00 год. до 20:00 год. за київським часом у святкові дні: Великдень; дні народження дітей ( ІНФОРМАЦІЯ_3 і ІНФОРМАЦІЯ_4 ); день народження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ); ІНФОРМАЦІЯ_6 ; Різдво; Новий рік; день народження хрещеної ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ); день народження бабусі ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), – у присутності матері ОСОБА_6 ;
- особисте спілкування з дітьми без суперечок між батьками шляхом відеоконференцзв`язку через застосунки Viber / WhatsApp / Zoom / Telegram з 19:00 год. до 20:00 год. за київським часом на початку і в кінці кожного навчального року;
- особисте побачення з дітьми один раз на рік кожного року протягом 10-14 календарних днів під час щорічної відпустки ОСОБА_1 у час канікул у дітей без присутності матері в Україні за адресою: АДРЕСА_1 (за адресою реєстрації місця проживання дітей).
Додатково у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат.
В обґрунтування вимог у позові зазначено, що після того як сторони почали проживати окремо та розірвали шлюб, відповідачка, проживаючи з дітьми за кордоном, стала не відповідати на телефонні дзвінки позивача, шукати різні приводи, аби не давати йому можливості спілкуватися з дітьми, створюючи в такий спосіб перешкоди у спілкуванні з дітьми і їх вихованні, чим порушує законні права позивача, як батька дитини.
Відповідачка частково заперечила проти позову та у письмовому відзиві зазначила, що не заперечує проти бажання батька спілкуватися з дітьми через запропоновані месенджери на компромісних умовах. Натомість заперечує зустріч позивача з дітьми раз на рік на території України під час його відпустки, посилаючись на те, що така зустріч на час війни є неможливою з безпекових міркувань та надмірних фінансових витрат, не кажучи вже про можливість повернутись за кордон без нотаріальної згоди батька. 
02.03.2026 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 
09.03.2026 за заявою позивача судом постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої суд вирішив зобов`язати ОСОБА_6 до набрання законної сили рішенням у цій справі забезпечувати кожного вівторка, четверга та суботи тижня у своїй присутності спілкування ОСОБА_1 через відеоконференцзв`язок у часовому проміжку з 19:00 год до 20:00 год. (за київським часом) за допомогою месенджерів та/або мобільних застосунків Viber/WhatsApp/Zoom/Telegram із малолітніми дітьми – сином ОСОБА_4 і донькою ОСОБА_5 – проте тривалість таких відеодзвінків має визначається за бажанням дітей з урахуванням їх розпорядку дня. 
12.03.2026 від представника відповідачки – адвоката Драченка В.В., який діє на підставі ордеру серії СА №1036652 від 06.09.2022, – надійшов відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування заперечень відповідачки щодо позовних вимог. У відзиві також запропоновано визначити наступний порядок участі батька у вихованні дітей: 1) за згодою дітей особисте спілкування з дітьми шляхом відеоконференцзв`язку через застосунок Viber кожного вівторка, четверга, з 19год 00хв до 20год 00хв за київським часом у присутності матері ОСОБА_9 ; 2) за згодою дітей особисте спілкування з дітьми шляхом відеоконференцзв`язку через застосунок Viber: з 16год 00хв до 16год 30хв за київським часом у дні народження дітей ( ІНФОРМАЦІЯ_3 і 30 липня); з 19год 00хв до 19год 30хв за київським часом в день народження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у присутності матері ОСОБА_9 ; 3) побачення з дітьми в присутності матері, за бажанням дітей на території країни, яка не приймає участі у військовому конфлікті, зокрема дитячий парк розваг, зоопарк, кафе, протягом 4 днів по 3 години для забезпечення якісного проведення часу з дітьми.
01.04.2026 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування м. Черкаси від 30.03.2026 про участь у вихованні та спілкуванні позивача з малолітніми дітьми. Відповідно до зазначеного висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: спілкування засобами телефонного чи відеозв`язку щовівторка та щочетверга з 17год 00хв до 18год 00хв за київським часом; першої та третьої неділі місяця з 17год 00хв до 18год 00хв за київським часом; у дні народження дітей та батька; канікули дітей – за домовленістю між батьками; без присутності матері; з урахуванням обставин, які можуть виникнути.
29.04.2026 від представника позивача – адвоката Шумейка Я.В. – надійшло клопотання про стягнення з відповідачки на користь позивача суми коштів в розмірі 30 000 грн. в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу. 
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Будучи допитаний в якості свідка, позивач пояснив, що з початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України, позивачка разом з дітьми стала проживати за межами території України. Шлюб між сторонами був розірваний внаслідок погіршення міжособистісних стосунків. Весь цей час позивач проходить військову службу у військовій частині в районі АДРЕСА_2 і регулярно сплачує аліменти на утримання дітей. Зазначив, що бажає регулярно спілкуватися з дітьми і брати участь у їх вихованні, внаслідок чого бажає, щоб був встановлений чіткий графік його побачень з дітьми, що дозволить підтримувати належний емоційний зв`язок з дітьми. Пояснив, що в нього гарні стосунки з дітьми і вони мають бажання спілкуватися з ним, але відповідачка не сприяє цьому належним чином. Зауважив, що він не заперечує того, щоб діти проживали за межами території України, але для збереження емоційного зв`язку необхідним є підтримання постійного контакту з дітьми у формі спілкування та періодичних побачень. Зазначив, що з урахуванням висновку органу опіки та піклування не заперечує щодо годин спілкування з дітьми в проміжок часу з 17год до 18год.
Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що відповідачка перешкоджає спілкуванню позивача з дітьми, оскільки перешкоджає позивачу спілкуватися з дітьми засобами телекомунікаційного зв`язку і заблокувала позивача у месенджерах, внаслідок чого позивач не мав можливості вільно спілкуватися з дітьми з використанням засобів мобільного зв`язку, в зв`язку з чим і вимушений був звернутися до суду з даним позовом. 
Представник відповідача – адвокат Драченко В.В. – в судовому засіданні частково заперечив проти позовних вимог. Пояснив, що відповідачка не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми, а складнощі у спілкуванні обумовлені тим, що діти проживають за межами території України. Зазначив, що відповідачка не заперечує проти спілкування позивача з дітьми у запропонований ним спосіб, але на думку відповідачки побачення з дітьми мають відбуватись за межами території України, що зумовлено складнощами та небезпекою приїзду дітей на територію України до закінчення воєнного стану.
Представник органу опіки та піклування м. Черкаси – Внукова Ю.А., яка діє на підставі довіреності №4206-01-21 від 03.03.2026, – в судовому засіданні пояснила, що вважає за доцільне частково задовільнити позовні вимоги та визначити графік участі позивача у вихованні дітей у спосіб, визначений у висновку органу опіки та піклування м. Черкаси.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.05.2015, який розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.10.2022 у справі №711/4373/22 /а.с. 44-45/.
Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей – син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 20, 21/.
Після розірвання шлюбу діти проживають з відповідачкою і з 2022 року фактично проживають на території Республіки Польща. В той же час на території України місце проживання дітей зареєстроване за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача.
Позивач проживає на території України і має задовільні умови проживання. З лютого 2023 року перебуває на військовій службі у ЗСУ за призовом під час мобілізації і позитивно характеризується за місцем проходження військової служби.
Згідно судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.09.2022 №711/4414/22 з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , – у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06.09.2022 та до досягнення старшою дитиною повноліття /а.с. 46/. Відповідний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Першому ВДВС у м. Черкаси – виконавче провадження №69940040. Аналіз змісту розрахунку заборгованості по аліментам свідчить, що позивач регулярно щомісячно сплачує нараховані аліментні платежі в повному обсязі, починаючи з жовтня 2023 року /а.с. 48-49/.
Всі вищевикладені обставини, окрім їх часткового підтвердження наявними в матеріалах справи письмовими документами, повністю визнаються сторонами і у суду не виникає сумніву щодо їх достовірності, а тому суд вважає їх доведеними.
Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з їх дітьми, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Тож між сторонами існує спір з приводу визначення способу участі у вихованні дітей одним з батьків, який проживає окремо від дітей, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі – СК) та іншими нормативно-правовими актами.
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
Статтею 141 СК передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із вимогами ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 159 СК, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Пунктом 3 ст. 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991, передбачено обов`язок держав-учасників поважати право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За змістом статей 18, 27 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959р., передбачено що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. 
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. 
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що сторони не змогли дійти взаємної узгодженої позиції щодо порядку спілкування позивача з дітьми, а оскільки діти проживають разом з матір`ю за межами території України, то спілкування позивача з дітьми можливе лише за умови належного сприяння у цьому з боку відповідачки. Тож фактично позивач обмежений у здійсненні ним своїх немайнових прав щодо дітей, а відтак його права є порушеними. Про це свідчить та обставина, що відповідачка не завжди дозволяє спілкуванню позивача з дітьми, мотивуючи свою позицію незручним часом для спілкування (дзвінки у пізню годину доби) та намаганням батька спілкуватися з дітьми, коли він перебуває у нетверезому стані, про що вона зазначала у своїх поясненнях органу опіки та піклування м. Черкаси та представникам поліції /а.с. 56/. До того ж сторони не заперечують тієї обставини, що не можуть самостійно дійти згоди щодо порядку та способу участі позивача у вихованні дітей. 
Відсутність стабільного спілкування батька з дітьми спричинена непорозумінням між сторонами та проживанням відповідачки разом з дітьми за межами території України, що фактично унеможливлює відвідування дітей їхнім батьком під час дії режиму воєнного стану на території України. На теперішній час позивач фактично позбавлений можливості вільно спілкуватися з дітьми, що призводить до того, що формування відношення дітей до батька відбувається лише під впливом матері, що не сприяє гармонійному розвитку особистості дитини і створює ризик втрати емоційного зв`язку між батьком та дітьми.
Варто звернути увагу, що відповідачка не заперечує необхідності та можливості спілкування батька з дітьми, що свідчить про усвідомлення нею того, що право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. Предметом спору між сторонами фактично є лише час такого спілкування та спосіб зустрічей батька з дітьми. 
В цьому контексті слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків Хант проти України, заява №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, заява №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
У позовній заяві позивач фактично просив визначити два способи спілкування та участі у вихованні дітей: комунікація з використанням телефонного та відеозв`язку; особисті побачення. 
В той же час слід звернути увагу, що діти проживають за межами території України і позивач не заперечує проти цього, зважаючи на те, що на території України, в умовах військової агресії російської федерації, існує небезпека для життя та здоров`я дітей, а сам позивач проходить військову службу. За таких обставин особисте побачення позивача з дітьми один раз на рік протягом 10-14 календарних днів під час його щорічної відпустки у час канікул у дітей без присутності матері в Україні за місцем проживання позивача є недостатньо обґрунтованою вимогою, оскільки позивачем не визначений механізм реалізації таких побачень, зокрема, хто забезпечуватиме проїзд дітей до України та їх повернення назад до постійного місця проживання з матір`ю та покриватиме матеріальні витрати, пов`язані з таким проїздом. При цьому, суд бере до уваги ту обставину, що позивач наразі обмежений у праві виїзду за межі території України на період дії режиму воєнного стану, що зумовлено особливостями національного законодавчого регулювання такого питання, а отже не має можливості особисто реалізувати такий захід, а покладання відповідного обов`язку на відповідачку не відповідає засадам пропорційності розподілу батьківських обов`язків між сторонами. 
Натомість судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка перешкоджає особистим зустрічам позивача з дітьми за місцем їх фактичного постійного проживання. Отже питання про порядок особистих побачень позивача з дітьми може бути вирішено судом лише за умови визначення та конкретизації механізму реалізації таких побачень, а оскільки позивачем не запропонований такий механізм, то позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають до задоволення. 
Окремо суд звертає увагу, що у своєму відзиві відповідачка зазначила, що не заперечує проти особистих зустрічей позивача з дітьми в її присутності на території країни, яка не бере участі у військовому конфлікті, в загальнодоступних місцях дозвілля (парк розваг, зоопарк, кафе) для забезпечення якісного проведення часу з дітьми. Зазначена обставина свідчить про відсутність порушень законних прав та інтересів позивача в частині особистих зустрічей з дітьми, а відповідні зустрічі можуть бути реалізовані за домовленістю між батьками.
Натомість спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні із ними з використанням засобів телефонного та відеозв`язку належним чином відповідають як інтересам дітей, так і інтересам батьків, оскільки підтримання комунікативного зв`язку та спілкування між батьком та дітьми відповідає інтересам останніх, а визначення графіку такого спілкування сприятиме стабільності психоемоційного зв`язку і дозволить учасникам спірних правовідносин заздалегідь планувати розпорядок дня.
Суд зауважує, що наданий суду висновок органу опіки та піклування щодо визначення графіку побачень позивача з дітьми, за своєю сутністю не суперечить змісту позовних вимог. Натомість запропонований органом опіки та піклування графік не повною мірою узгоджується з позицією обох сторін, оскільки сторони у своїх заявах по суті справи виклали пропозиції, які частково збігаються між собою, але не збігаються з графіком, що запропонований органом опіки та піклування. 
Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З урахуванням обставин справи, суд вважає за доцільне встановити інший порядок зустрічей батька з дітьми.
Відповідно до ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Визначаючи спосіб участі батьків у вихованні дитини закон встановлює необхідність врахування інтересів та бажань самої дитини (ч. 7, 8 ст. 7, ч. 4 ст. 150, ч. 2 ст. 155, ч. 2 ст. 159 СК). Частиною третьою ст. 11 Закону України від 26.04.2001р. №2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону №2402-III виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. 
Визначений позивачем у позові графік щотижневого спілкування з дітьми у вівторок, четвер та суботу є більш стабільним та простішим для сприйняття і планування особистого часу, як сторін, так і їх дітей, а відтак такий графік є більш доцільним ніж той, що визначений у висновку органу опіки та піклування. До того ж, враховуючи, що позивач фактично має можливість спілкуватись з дітьми лише засобами телевідеокомунікаційного зв`язку, то графік спілкування тричі на тиждень через день в один і той самий час не створюватиме для учасників справи надмірних складнощів та плутанини.
Окремо суд зауважує на обґрунтованій необхідності включенні до графіка спілкування святкових днів та днів народження членів сім`ї (діти і батько), що частково враховано у висновку органу опіки та піклування. 
В той же час суд бере до уваги, що серед переліку святкових днів, у які позивач просив визначити додаткові години спілкування з дітьми, позивачем включені релігійні свята – Великдень і Різдво. Очевидним є те, що такі свята мають значення для людини в залежності від її віросповідання. Право на свободу віросповідання є одним із загальновизнаних, як у міжнародному праві (ст. 18 Загальної декларації з прав людини, ст. 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) так і у національному законодавстві України (ст. 35 Конституції України). Враховуючи, що відзначення релігійних свят залежить від віросповідання людини, то дні таких релігійних свят не можуть вважатися святковими у загальному значенні безвідносно до певної соціальної групи. Гарантування права на свободу віросповідання унеможливлює покладання на учасників спірних правовідносин обов`язку вважати святковими дні відзначення релігійних свят. За таких обставин, сприяючі забезпеченню реалізації належних гарантій права дітей на вільне віросповідання, суд не вбачає правових підстав для включення до графіку спілкування днів релігійних свят. 
Натомість такі свята як Новий рік (1 січня) та Міжнародний день боротьби за права жінок (8 березня), який ще називають Міжнародний жіночий день, є загальновизнаними серед більшості країн світу, а зміст таких свят направлений на формування у свідомості людини належного світогляду у дусі поваги до морально-етичних цінностей людства. На думку суду спілкування у такі дні батька з дітьми сприятиме розвитку дітей та матиме позитивний вплив на формування їх особистостей. 
Також цілком обґрунтованими є доводи позивача щодо необхідності включення до графіку спілкування днів народження членів сім`ї. Натомість доводи позивача про необхідність включення до графіку спілкування з дітьми днів народження інших осіб (хрещена ОСОБА_7 , баба ОСОБА_8 ) суд відхиляє, оскільки всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано доказів наявності родинного зв`язку позивача з такими особами, що перешкоджає суду надати оцінку питанню чи відносяться такі особи до числа родичів дітей, особисті відносини з якими регулюються нормами Сімейного кодексу України.
Отже, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений ст. 141 СК, для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дітей та здійснення його права на особисте спілкування з дітьми, а також задля забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд вважає за необхідне визначити графік систематичного спілкування позивача з дітьми кожного вівторка, четверга та суботи, а також додатково у наступні дні – ІНФОРМАЦІЯ_9 (Міжнародний жіночий день), ІНФОРМАЦІЯ_4 (день народження доньки ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 (день народження позивача), ІНФОРМАЦІЯ_3 (день народження сина ОСОБА_4 ).
Визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дітей є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, їх віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання дітей.
Окремо суд зауважує, що вимоги сторін про визначення конкретного застосунку, з використанням якого відбуватиметься спілкування позивача з дітьми, не відповідають критерію ефективності юридичного способу захисту. Варто зазначити, що працездатність таких застосунків залежить від роботи їх адміністратора та технічних можливостей надавача послуг. З плином часу технічні засоби телефонного та відеозв`язку зазнають чималих змін, особливо в сучасних умовах технологічного прогресу. За таких обставин суд вважає за необхідне обмежитись лише визначенням саме способу (виду) комунікаційного зв`язку, з використанням якого позивач контактуватиме з дітьми, без зазначення конкретного виду програмного забезпечення (застосунку). 
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат сторін на правову допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір на загальну суму 1 597,44 грн. (1064,96 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та 532,48 грн. за подання заяви про забезпечення позову). За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, а заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову була задоволена в повному обсязі. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, позивачу за рахунок відповідачки слід компенсувати 50% витрат зі сплати судового збору, сплаченого за позовні вимоги, та 100% - за вимоги про забезпечення позову, а відтак з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1 064,96 грн. в якості компенсації витрат зі сплати судового збору.
Щодо розподілу інших судових витрат, то суд звертає увагу, що обидві сторони заявляли вимоги про відшкодування їм витрат на правову допомогу. При цьому, сторона відповідача у відзиві виклала клопотання про подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат після проголошення рішення суду. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, що передбачає розподіл витрат сторін на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам та передбачає можливість взаємозаліку відповідних сум, то керуючись принципом пропорційності, суд доходить висновку, що питання про розподіл інших судових витрат на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України доцільно вирішити в окремому судовому засіданні в порядку, передбаченому законом.
На підставі ч. 1 ст. 158, ст. 267 ЦПК України вжиті судом відповідно до ухвали суду від 09.03.2026 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, але зберігають свою дію до набрання законної сили цим рішенням суду. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 158, 259, 263-265, 267, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

в и р і ш и в: 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні – задовольнити частково. 
Встановити для  ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_10 ; РНОКПП – НОМЕР_1 ) наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
1) особисте спілкування з дітьми з використанням телефонного та/або відеозв`язку в періоди часу з 17год 00хв до 18год 00хв за київським часом без присутності матері ОСОБА_6 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_11 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) з урахуванням обставин, які можуть виникнути, за наступним графіком:
- кожного вівторка, четверга, суботи;
- у дні народження членів сім`ї та святкові дні – 01 січня, 08 березня, 30 липня, 30 жовтня, 14 листопада.
Стягнути з  ОСОБА_6 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_11 ; РНОКПП – НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь  ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_10 ; РНОКПП – НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) в якості компенсації судового збору суму коштів в розмірі 1 064 грн. 96 коп.
Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат сторін з оплати правової допомоги, яке провести 03 липня 2026 року о 11 год. 00 хв. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси за адресою: вул. Гоголя, буд. 316, м. Черкаси. Встановити сторонам строк до 23 червня 2026 року включно для подання доказів щодо розміру понесених ними судових витрат та роз`яснити, що, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, їх заяви про відшкодування таких витрат будуть залишені без розгляду.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно до ухвали суду від 09.03.2026 року. 
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В.М. Скляренко