ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/4323/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) 17.04.2026 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУПФ України в Дніпропетровській області, відповідач), у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 253550005961 від 10.03.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи:
з 17.02.1988 по 21.09.1988 - молодшим продавцем в магазині № 31 Військторгу № 850 в Республіці Узбекістан;
з 01.10.1988 по 10.09.1989 вихователем в дитячому садочку у в/ч НОМЕР_1 в Республіці Узбекістан;
з 18.09.1989 по 11.04.1990 вихователем дитячого садочку «Радість» колгоспу «імені Свердлова» Ташкентської області в Республіці Узбекістан;
з 31.04,1990 по 17.12.1991 перебування на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 в Республіці Узбекістан;
період догляду за сином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
період роботи з 08.06.1992 по 02.07.1992 вихователем в дитячому садку № 1 м. Чернігів;
з 22.08.1994 по 07.03.1995 на посаді педагога - організатора у Ріпкинській загальноосвітньої школі № 2;
з 02.12.1995 по 13.12.1996 буфетницею в «Молодіжному - кафе» Центр культури і дозвілля та призначити пенсію за віком з 04.12.2025.
Позов мотивовано тим, що належним чином оформленими документами підтверджується право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою судді від 24.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, установлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позов. Також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що страховий стаж позивача становить 26 років 10 місяців 5 днів, що недостатньо для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини. 
02.03.2026 ОСОБА_1 звернулась до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах.
Вказану заяву розглянуто ГУПФУ в Дніпропетровській області за екстериторіальним принципом та 10.03.2026 прийнято рішення №253550005961 про відмову в призначенні/перерахунку пенсії. Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- не зараховані періоди роботи з 17.02.1988 по 21.09.1988, з 01.10.1988 по 10.09.1989, з 18.09.1989 по 11.04.1990, з 30.04.1990 по 17.12.1991 в Республіці Узбекістан згідно трудової книжки та догляду за утриманцем 14.02.1987 народженому в Республіці Узбекістан, оскільки відповідно до постанови КМУ №562 від 16.05.2025 коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 01.01.1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах;
- не зарахований період з 08.06.1992 по 02.07.1992, оскільки відсутнє перейменування підприємства;
- не зарахований період з 22.08.1994 по 07.03.1995, оскільки виправлена дата прийняття, в наданій довідці дошлюбне прізвище ОСОБА_3 (укр. мовою) не відповідає даним свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 (укр. Мовою);
- не зарахований період з 02.12.1995 по 13.12.1996 по трудовій книжці, оскільки дата наказу на звільнення 13.12.1995 не відповідає даті звільнення (а.с.9-10).
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди з 17.02.1988 по 21.09.1988, з 01.10.1988 по 10.09.1989, з 18.09.1989 по 11.04.1990, з 30.04.1990 по 17.12.1991 в Республіці Узбекістан згідно трудової книжки та догляду за утриманцем 14.02.1987 народженому в Республіці Узбекістан, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. ч. 1, 2 статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди, особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 (далі - Порядок № 562), у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
У разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутись до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів з дати подання особою заяви про призначення пенсії надсилає до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а в разі неукладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - до МЗС запит щодо передачі органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для обчислення розміру пенсії. МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України "Про інформацію" та «Про захист персональних даних», і такі дані будуть використовуватись виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Суд звертає увагу на те, що пунктом 4 Порядку №562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Суд враховує те, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введений воєнний стан, який триває до цього часу.
23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема з російською федерацією, дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (вчинена 22 січня 1993 і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 №240/94-ВР) та Протоколу до цієї Конвенції ( вчинений 28 березня 1997 і ратифікований Законом України від 03.03.1998 №140/98-ВР).
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 було вирішено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м. Москві.
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 03.05.1983 ОСОБА_1 :
з 17.02.1988 по 21.09.1988 працювала в магазині №31 ученицею на мн. Продавця в Военторг 850 (а.с.17);
з 01.10.1988 по 10.09.1989 працювала на посаді вихователя дитячого саду (а.с.17);
з 18.09.1989 по 11.04.1990 прийнята в порядку переводу вихователем дитячого саду «Радість» в колхоз ім.Свердлова Ташкентської області (а.с.18);
з 31.04.1990 по 17.12.1991 покликана на діючу військову службу у військову частину НОМЕР_1 (а.с.18).
Отже, наявними в трудовій книжці записами підтверджується, що позивач у період з 17.02.1988 по 21.09.1988, з 01.10.1988 по 10.09.1989, з 18.09.1989 по 11.04.1990 та з 31.04.1990 по 17.12.1991 працювала та перебувала на військовій службі в Республіці Узбекістан, тому зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Натомість вимоги відповідача щодо надання документального підтвердження про неотримання пенсійних виплат від пенсійних органів Республіки Укзбекістан є необґрунтованими, оскільки у цьому випадку відповідач повністю перекладає на позивача тягар отримання документів, які особа об`єктивно самостійно отримати не може. Водночас останній не вчиняє будь-яких дій, що передбачені наведеними вище нормами, які спрямовані на сприяння одержання необхідних документів від пенсійного органу іншої держави.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди з 08.06.1992 по 02.07.1992, з 22.08.1994 по 07.03.1995 та з 02.12.1995 по 13.12.1996, суд зазначає таке.
20 червня 1974 року постановою Держпраці СРСР №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції №162).
Згідно із абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції №162).
Абзацом першим пункту 2.10. Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи вносяться на внутрішньому боці обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзаци перший-третій пункту 2.12. Інструкції №162).
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.
Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року №656 Про трудові книжки працівників та службовців, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Як вбачається із трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 працювала:
- з 08.06.1992 по 02.07.1992 на посаді вихователя тимчасово в дитячому саду №1 (відповідач відмовив у зарахуванні спірного періоду, оскільки відсутнє перейменування підприємства) (а.с.19);
- з 22.08.1994 по 07.03.1995 на посаді педагога-організатора на час відпустки основного працівника в Ріпкинській середній школі №2 (відповідач відмовив у зарахуванні спірного періоду, оскільки виправлена дата прийняття в наданій довідці дошлюбне прізвище ОСОБА_3 (укр. мовою) не відповідає даним свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 (укр. Мовою) (а.с.21);
- з 29.11.1995 по 13.12.1996 буфетницею в «Молодіжне кафе» згідно контракту в Центр культури та відпочинку (відповідач відмовив у зарахуванні спірного періоду, оскільки дата наказу на звільнення 13.12.1995 не відповідає даті звільнення) (а.с.23).
Оцінюючи аргументи відповідача щодо неможливості зарахування спірних періодів роботи через технічні недоліки трудової книжки, а саме: відсутність відомостей про перейменування підприємства, наявність виправлення у даті прийняття на роботу та невідповідність дати наказу про звільнення фактичній даті звільнення суд зазначає, що дослідивши трудову книжку позивача, суд встановив, що спірні записи містять послідовну хронологію, завірені підписами уповноважених осіб та скріплені чіткими печатками підприємства. Наявні в них недоліки (відсутність проміжного запису про реорганізацію установи, виправлення цифри у даті прийняття чи розбіжність між датою видачі наказу та датою припинення трудових відносин) мають суто формальний, технічний характер. Позивач, будучи найманим працівником, жодним чином не впливає на процес ведення кадрової документації роботодавцем і не зобов`язаний нести відповідальність за належність чи акуратність заповнення документів кадровою службою підприємства. Недоліки кадрового обліку не можуть нівелювати конституційне право позивача на належне соціальне забезпечення.
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Положеннями Закону 1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Суд зауважує на тому, що не всі недоліки оформлення трудової книжки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. 
Отже, суд дійшов висновку, що незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 08.06.1992 по 02.07.1992, з 22.08.1994 по 07.03.1995 та з 29.11.1995 по 13.12.1996 носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, а тому зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період догляду за сином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає таке.
За нормами законодавства, чинного до 2004 року час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, зараховується до страхового стажу на підставі свідоцтва про народження дитини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі мати зазначено – ОСОБА_5 (а.с.30).
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що період догляду за дитиною, має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, суд зазначає таке.
Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Таким чином, оскільки пенсійний орган не проводив повний обрахунок страхового стажу позивача, суд не може задовольнити позовні вимоги у частині зобов`язання призначити пенсію за віком. 
З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 02.03.2026 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши спірні періоди до страхового стажу.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.03.2026 №253550005961 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.03.2026 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу періоди з 17.02.1988 по 21.09.1988, з 01.10.1988 по 10.09.1989, з 18.09.1989 по 11.04.1990, з 31.04.1990 по 17.12.1991, з 08.06.1992 по 02.07.1992, з 22.08.1994 по 07.03.1995, з 29.11.1995 по 13.12.1996, а також період догляду за дитиною ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 16 червня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, вул. Набережна Перемоги, буд.26, м. Дніпро, 49094).

Суддя С.В. Бородавкіна