ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/317/26 Справа № 711/12075/25 Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Комплєктова Т. О. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Халупка С.В.(в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 19.02.2026 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, має повну середню освіту,
не одружений, не працює, проживає 
АДРЕСА_1 ,  притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 5 ст.126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір в розмірі 665,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 20.11.2025 р. об 11:42 год. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , по вул. Нарбутівській, 173 у м. Черкаси, порушуючи п. 2.1. а) ПДР, не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортними засобами, так як ніколи його не отримував, правопорушення вчинено повторно, протягом року, що підтверджується постановою серії ЕНА №6186550 від 20.11.2025 р. та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови суду та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити в зв`язку з недоведеністю складу адмінправопорушення.
Клопотання про поновлення строку обґрунтовує тим, що судом розглянуто справу без участі особи, яка притягається до адмінвідповідальності та його захисника.
Копію постанови суду від 19.02.2026 р. не отримував, а про її існування дізнався 14.03.2026 р., тому вважає що строк на оскарження пропущено ним з поважних причин.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на його думку, суд допустив формальний підхід до дослідження обставин справи, що привело до поверхневого розгляду справи, без належної перевірки їх достовірності та допустимості. При розгляді справи суд лише формально перелічив докази, але не перевірив їх достовірність, взаємозв`язок, походження та відповідність фактичним обставинам справи.
Сам по собі протокол про адмінправопорушення або рапорт працівника поліції не можуть автоматично визнаватися беззаперечним доказом вини особи, оскільки вони підлягають обов`язковій судом.
Вважає, що кваліфікації повторності правопорушення не доведена, в даній справі суд обґрунтовуючи повторність послався на постанову ЕНА №6186550 від 20.11.2025 р., якою ОСОБА_1 було притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Судом не встановлено набрання зазначеною постановою законної сили, чи оскаржувалася дана постанова, чи була вона виконана чи скасована. Сам факт існування такої постанови або згадка про неї в матеріалах справи не є законним доказом повторності, якщо суд не перевірив її статус.
Крім того, судом не встановлено та не допитано свідків події, хочу факт керування транспортним засобом та обставини складання адмінматеріалів можуть бути як підтверджені так і спростовані поясненнями очевидців, не здійснено повного аналізу відеоматеріалів, не перевірено відповідність викладених відомостей в протоколі фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції справу стосовно ОСОБА_1 розглянув без участі особи, яка притягалася до адмінвідповідальності та її захисника.
Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адмінправопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або направляється особі, щодо якої її винесено.
Матеріали справи містять дані про направлення захиснику Халупку С.В. копії судового рішення 21.02.2026 р., матеріали справи не містять відомостей про направлення копії судового рішення ОСОБА_1 , що с об`єктивною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Заслухавши доповідь судді, захисник Халупка С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити по викладеним доводам, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджена дослідженими судом першої інстанції копією постанови серії ЕНА № 6186550 від 20.11.2025 р. про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП; довідкою від 22.12.2025 р., згідно якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував; довідкою від 22.12.2025 р. ст. інспектора з ОД відділу АП УПП в Черкаській обл. Р. Бойка, з якої вбачається, що згідно облікових даних УПП в Черкаській обл. ДПП України за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані; рапортом працівника поліції від 20.12.2025 р., з якого вбачається, що під час несення служби у складі екіпажу АГАТ-104 спільно з мол. л-том поліції ОСОБА_2 , під час патрулювання в м. Черкаси був виявлений автомобіль ВАЗ-2107, р/номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Даний транспортний засіб був зупинений згідно ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Під час спілкування з водієм встановлено, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом, ніколи його не отримував і правопорушення було вчинено повторно протягом року, оскільки раніше 21.11.2025 р. на даного громадянина було винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП серії ЕНА № 6186650. На водія ОСОБА_1 було складено прокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП, роз`яснені процесуальні права та обов`язки, роз`яснено текст протоколу, подія фіксувалась на нагрудну бодікамеру 468078.
З дослідженого як судом першої, так і апеляційної інстанцій відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 не спростовує факту відсутності в нього права на керування транспортними засобами на момент складання протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП серії ЕПРІ №545942, як і те, що він вже притягувався до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, зазначені докази не викликали у суду першої інстанції будь-яких об`єктивних сумнівів в їх достовірності, з таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Частина 2 ст. 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування.
Чинне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу, відмінність зазначених осіб полягає в тому що водій транспортного засобу особа, яка набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом, а суб`єкт передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП - це особа яка не має (не набула) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка регулює відповідальність особи яка керує транспортним засобом, не набувши на таке керування відповідного права.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Саме ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами, а не про наявність чи відсутність самого посвідчення водія, мова йде саме про набуте у встановленому законом порядку право керування.
Порушень норм КУпАП під час складання протоколу про адмінправопорушення не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення. Особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових правопорушень, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Підхід щодо неможливості призначення додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету стягнення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20. 
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 р. у справі «Сміляніч проти Хорватії», суд наголосив, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху.
Отже, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка раніше вчинила правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що створює потенційну загрозу для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб, апеляційний суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень можливо виключно шляхом призначення адміністративного стягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, без оплатного вилучення транспортного засобу в межах санкції, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП, яке є необхідним і достатнім, та, згідно ст. 23 КУпАП, відповідає меті адмінстягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Придніпровського райсуду м. Черкаси від 19.02.2026 р.
Постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 19.02.2026 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУПАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.