Справа № 308/15167/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

16 квітня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2024 року, ухвалене головуючою суддею Хамник М.М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах
встановив:

У вересні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовною заявою до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах.
Позов мотивує тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11151712000 від 14.05.2007 на суму 15 000 доларів США строком на 10 років зі ставкою 14% річних. Разом з тим, сторони узгодили, що забезпеченням виконання зобов`язань є укладений договір іпотеки №11151712000 від 14.05.2007, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж В.В. Предметом договору є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира є власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
Згідно договору факторингу та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011, позивач набув право вимоги за кредитним договором №11151712000 та договором іпотеки №11151712000 від 14.05.2007 укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачами.
Позивач просить стягнути з відповідачів в рахунок погашення заборгованості 16 793,80 (шістнадцять тисяч сімсот дев`яносто три долара США 80 центів) доларів США, що за курсом НБУ(на момент подачі позову) становить 614 125,75 (шістсот чотирнадцять тисяч сто двадцять п`ять грн. 75 коп.) грн, відповідно до розрахунку на 18.08.2023 року. А також просить звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яка буде визначена при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на таке майно на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд мотивував своє рішення тим, що надана позивачем довідка-розрахунок не є належним доказом підтвердження заборгованості. Крім того, довідка ніким не підписана, а отже не несе ніякої юридичної сили. Будь-які інші докази, а саме первинні документи, позивачем не надані.
Також суд вказує, що у матеріалах справи відсутній додаток 2 до договору факторингу, а тому не відомо чи був складений акт приймання-передачі, а відтак чи перейшло до ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача перед ПАТ «УкрСиббанк».
Тому, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не доведені та необґрунтовані.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу.
Вважає, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини справи та не в повній мірі дослідив подані сторонами докази, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У своїх доводах позивач посилається на те, що розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11151712000 від 14.05.2017 підписаний директором та належним чином оформлений. Також до матеріалів справи було долучено копію договору про надання споживчого кредиту від 14.05.2007, копію додаткової угоди №1 від 21.02.2009, копію договору іпотеки від 14.05.2007 і вищезгаданий розрахунок заборгованості, що у сукупності підтверджує факт виникнення кредитних зобов`язань, а також наявність кредитної заборгованості.
Суд першою інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами наявність простроченої заборгованості.
Зазначає, що виникнення у ТОВ «Кей-Колект» прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 14.05.2007 відбулось після нотаріального посвідчення правочину про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, а також державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що у вересні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовною заявою до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах.
14.05.2007 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11151712000. Згідно пункту 1.1. Договору банк надав позичальнику кредит у іноземній валюті сумою 15 000 доларів США, що на момент укладення Договору становило 75 750 грн. Позичальник зобов`язується повернути кредит протягом 10 років, тобто до 14.05.2017. Цільове призначення кредиту – для особистих потреб.
Відповідно до п.2.1. Кредитного договору виконання зобов`язань позичальника за цим Договором забезпечується заставою нерухомості згідно Договору Іпотеки №11151712000, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж В.В., зареєстрованим за №1209, а саме квартирою загальною площею 46,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін вартість іпотечного майна становить 186 305 грн.
21.02.2009 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №11151712000 від 14.05.2007. Даним додатком сторони погодили новий графік погашення кредитної заборгованості.
12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №5207-5208, відповідно до умов яких та у відповідності до глави 73 (ст. 512. ст. 1077-10861 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України»), Закону України № 898-1V від 05.06.2003 «Про іпотеку» (надалі - ЗУ «Про іпотеку»), ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», як стверджує позивач, включно і за Договором про надання споживчого кредиту № 11151712000 від 14.05.2007 та Договором іпотеки №11151712000, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж В.В., за реєстровим №1209.
Згідно довідки-розрахунку від 18.08.2023 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №111151712000 від 14.05.2007 становить 16 793,80 доларів США або у національній валюті - 614 125,75 гривень(за курсом НБУ від 18.08.2023).
Звітом про оцінку іпотечного майна 18.08.2023 було встановлено, що 2-х кімнатна квартира загальною площею 46,6 кв. м., житловою площею 30,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оцінена в суму 614 125 гривень або 16 793,78 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості як за кредитним договором так і за договором іпотеки через необґрунтованість позовних вимог.
Апеляційний суд частково не погоджується з таким висновком суду, однак за інших правих підстав з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
У відповідності до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.
Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 517 ЦК України зазначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За твердженням позивача станом на 18 серпня 2023 року заборгованість відповідача по договору про надання споживчого кредиту №11151712000, укладеного 14 травня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», становить 16 793,80 дол США, з яких 12 124,19 дол США заборгованість по тілу кредиту та 4 669,61 дол США відсотки за користування кредитом.
Відповідач заперечував проти такого розміру заборгованості, який визначив позивач у позовній заяві, сформованого на свій розсуд та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх не вчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.
Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У даній справі позивач на підтвердження наявної суми заборгованості ОСОБА_1 надав лише загальну довідку, яка містить суму основного боргу, відсотків та комісії станом на дату подання позову. На зазначену довідку позивач посилався як на обґрунтований розрахунок боргу.
Відхиляючи будь-які доводи сторін (учасників справи) чи спростовуючи подані докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування такому відхиленню чи спростуванню, а також навести ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 6 ЦПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Відповідно до Умов зазначеного кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит щомісячно, частинами.
Пунктом 1.2.2 Умов кредитного договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але у будь-якому випадку не пізніше 14.05.2017.
Як вбачається з Графіка погашення кредиту, кредит у сумі 15 000,00 доларів США розділено позичальнику на 109 щомісячних платежів, який останній зобов`язався повернути у терміни, передбачені даним графіком, а.с. 82-84. 
Таким чином, умовами кредитного договору встановлено окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок ОСОБА_1 повернути кредит частинами з кінцевим терміном повернення 14.05.2017 року. 
А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Оскільки невиконання грошового зобов`язання призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, то така підлягає стягненню з боржника у межах строку позовної давності, починаючи із 15.05.2017 (з моменту прострочення чергового платежу) по 14.05.2020 (закінчення строку дії кредитного договору), тобто у межах строку позовної давності.
З 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Розділ ”Прикінцеві та перехідні положення“ ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Так, постановою КМ України від 27 червня 2023 р. № 651 ”Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2“ відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 
Тобто, починаючи з 01 липня 2023 року в України скасовано карантин спричинений коронавірусом SARS-CoV-2.
З позовом до суду ТзОВ «Кей-Колект» звернулось 24.08.2023 року, тоді як термін дій кредитного договору скінчився 15.05.2017 року.  
Позаяк з 02.04.2020 року продовжено загальний трирічний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України, тому ТзОВ «Кей-Колект» має право на стягнення чергового щомісячного платежу за період з 10.04.2017 року в сумі 141,50 доларів США згідно графіку погашення кредиту. Оскільки по заборгованості за попередніми черговими щомісячними платежами по 10.03.2017 року сплив строк позовної давності про застосування якого заявила відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, тому вимоги у цих межах підлягають відхиленню за спливом строку позовної давності.
Відмовляючи у цілому у стягненні з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував наведеного вище та безпідставно відмовив у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.

Згідно положень частини першої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
14 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником є ТзОВ «Кей-Колект») та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки №11151712000, предметом якого виступила двокімнатна квартира загальною площею 46,6 кв.м., вартістю 186 305,00 гривень.
Вище колегією суддів вже зазначалось, що ТзОВ «Кей-Колект» має право на стягнення кредитної заборгованості лише в розмірі чергового щомісячного платежу в сумі 141,50 доларів США.
При зверненні в суд з даним позовом ТзОВ «Кей-Колект» замовило у ТзОВ «Експертна оцінка майнових прав» Звіт про оцінку предмета іпотеки, яким виступає двокімнатна квартира загальною площею 46,6 кв.м. Та станом на 18.08.2023 року вартість такого предмета іпотеки становить суму 614 125,00 гривень, що еквівалентно сумі 16 793,78 долари США.
В свою чергу, частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Також частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до приписів частини другої статті 13 ЦК України особа при здійсненні своїх прав зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши непропорційність та необґрунтованість заявлених вимог.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Звертаючись у суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ТзОВ «Кей-Колект» в рахунок погашення заборгованості у сумі 16 793,80 доларів США, яка утворилась у ОСОБА_1 за кредитним договором, просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки, яким виступає двокімнатна квартира. 
Проте, колегією суддів вище встановлено, що ОСОБА_1 має кредитну заборгованість перед ТзОВ «Кей-Колект» лише в розмірі чергового щомісячного платежу в сумі 141,50 доларів США.
Зазначене на думку колегії суддів свідчить про наявність непропорційності (надмірності) заявлених вимог у порівнянні із заподіяною шкодою.
Непропорційність позовних вимог ТзОВ «Кей-Колект» за встановлених обставин вказує на невідповідність між заявленим обсягом вимог (розміром вимог) та реальними порушеннями прав позивача.
Невідповідність між заявленим обсягом позовних вимог та реальними порушеннями прав позивача є обставиною, яка може призвести до відмови в позові або його часткового задоволення. А звідси, фактичному захисту заявлених вимог підлягають лише реально порушені, невизнані або оспорювані права.
Враховуючи наведене у сукупності з тією обставиною, що позивач порушене своє право має можливість захистити шляхом звернення із позовом про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості у сумі 141,50 долар США, тому в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки належить відмовити у зв`язку з непропорційністю (надмірністю) заявлених вимог у порівнянні із заподіяною шкодою (збитками).
Згідно пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: змінити рішення.
Частиною четвертою статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку із тим, що такі не доведено належними і допустимими доказами, що не знайшло свого підтвердження виходячи з наведених вище обставин, тому колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину такого судового рішення, виклавши її в редакції цієї постанови, а резолютивну частину залишити без змін.
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину даного судового рішення в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: