Справа № 185/1835/26
Провадження № 2/185/2445/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

01 липня 2026 року Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі головуючої судді Головіна В.О., за участі секретаря судового засідання Гоцій А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В
28.12.2025 р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему «Електронний суд», звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1556-8365 від 26.05.2025 р. у розмірі 53 380,00 грн., що складається з: заборгованості за кредитом – 17 000,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами – 25 330,00 грн.; заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК – 8500,00 грн.; заборгованості по комісії – 2550,00 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. – витрати зі сплати судового збору. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.05.2025 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1556-8365, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит в розмірі 17 000,00 грн. строком на 365 днів під відсоткову ставку 1,00% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору; 0,74% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше). Комісія за видачу кредиту – 15,00% від суми кредиту. 
Кредитодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши 17 000,00 грн. на банківський рахунок відповідача, що підтверджується Довідкою про перерахування уми кредиту №1556-8365 від 26.05.2025 р. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів і комісії не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 53 380,00 грн.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 26.02.2026 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Не погоджуючись з вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», відповідач через представника, адвоката Працевитого Г.О., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував вказаний розмір заборгованості з огляду на те, що нарахування відсотків в порядку ст. 625 ЦК України суперечить п. 18 Прикінцевих і перехідних положень до Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим сума в розмірі 8500,00 грн. стягненню з Відповідача не підлягає. Окремо було зазначено, що комісія в розмірі 2550,00 грн. не підлягає стягненню відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
14.05.2026 р. представником позивача було подано додаткові пояснення по справі, в яких було зазначено, що наявний в матеріалах справи примірник договору № 1556-8365 від 26.05.2025 року є оригіналом договору, який укладено в порядку Закону України «Про електронну комерцію». При оформленні вказаного договору клієнтом самостійно було внесено до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит та особисті дані, після чого договір було підписано шляхом введення одноразового ідентифікатора. Після підписання кредитного договору інформаційно-телекомунікаційна система кредитора, в автоматичному режимі направляє екземпляр кредитного договору. Позов просив задовільнити в повному обсязі. 
У судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений, не з`явився. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні за участю в режимі відеоконференції представника відповідача, Біллериса Ю.О., який виклав заперечення щодо задоволення позовних вимог в частині нарахування відсотків в порядку ст. 625 ЦК України, а також комісії за видачу кредиту, проти стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами в межах строку кредитування – не заперечував. 
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 26.05.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1556-8365, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 17 000,00 грн. строком на 365 днів під відсоткову ставку 1,00% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору; 0,74% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше). Комісія за видачу кредиту – 15,00% від суми кредиту. 
Договір укладено в електронній формі шляхом приєднання відповідача до публічної пропозиції (оферти), розміщеної на веб-сайті позивача, через систему BankID з використанням одноразового ідентифікатора, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Кредитодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши 17 000,00 грн. на банківський рахунок відповідача (картка НОМЕР_1 ), що підтверджується довідкою про перерахування коштів від 26.05.2025 року. 
Позивачем надано розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 1556-8365 за період з 26.05.2025 р. по 21.10.2025 р., за яким позичальнику нараховано заборгованість за кредитом – 17 000,00 грн.; заборгованість за процентами – 25 330,00 грн.; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК – 8500,00 грн.; заборгованість по комісії – 2550,00 грн.
Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Закону; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно до Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором.
Відповідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відповідно до кредитного договору надало відповідачу кредит у розмірі 17 000,00 грн., що підтверджується довідкою про перерахування коштів, а відповідач кошти не повернув у повному обсязі, заборгованість за основним боргом, процентами підлягає стягненню з відповідача. 
Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по процентам, нарахованим в порядку ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Нарахування відсотків в порядку ст. 625 ЦК України суперечить п. 18 Прикінцевих і перехідних положень до Цивільного кодексу України.
Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Так, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до позиції, викладеній у постанові Верховного суду від 12.02.2025 р. по справі № 758/5318/23, Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, суд вважає необхідним застосувати положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі вищевказаного договору.
Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.01.2025 у справі №751/3052/23.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови ВС від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц.
Із системного аналізу приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Судом встановлено, що прострочення відповідачем сплати платежів сталося під час дії воєнного стану, в той час, коли кредитор всупереч вимог Закону нараховував відповідачу проценти, передбачені ст. 625 ЦК України за невиконання зобов`язання за кредитним договором. За таких обставин, оскільки вказані проценти нараховано під час дії воєнного стану – в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК в розмірі 8500,00 грн., слід відмовити. 
Щодо стосується стягнення комісії за видачу кредиту в розмірі 2550,00 грн. суд вважає, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до п. 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні. 
Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Жодних доказів того, що відповідач отримував від позивача додаткові послуги, за які могла бути встановлена комісія позивачем не надано. У зазначеному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням кредиту, за які встановлена комісія.
Разом із тим, ч. 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.
За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.
За ч. 2ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3ст. 216 ЦК України).
За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.
Щодо судового збору. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ст. 141 ЦПК України що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просить стягнути із відповідача суму заборгованості в загальному розмірі 53 380,00 грн., водночас судом вирішено стягнути 42 330,00 грн., що становить 79,30% заявлених вимог. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1920,96 грн. (2422,40 грн. * 79,30%)
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1556-8365 від 26.05.2025 р. у розмірі 42 330,00 грн., що складається з: заборгованості за кредитом – 17 000,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами – 25 330,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1920,96 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, кв. 407.   Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя:	  	В. О. Головін