ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/3685/24    Головуючий у 1-й інстанції: Шестакова Я.В.
Номер провадження: 22-ц/819/842/26       Доповідач: Воронцова Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року          м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,
суддів:     Майданіка В.В.,
Склярської І.В.,
секретар     Андреєва В.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління освіти Херсонської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління освіти Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Шестакової Я.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, до Управління освіти Херсонської міської ради, про стягнення заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну працювала помічником вихователя в Херсонському закладі дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради. В період окупації міста Херсона виконувала свої обов`язки відповідно до посадової інструкції. З серпня 2022 року по 30 грудня 2022 року не отримувала заробітної плати. 30 грудня 2022 року у мобільному додатку "Вайбер" отримала наказ Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради від 30 грудня 2022 року № 5 "Про призупинення дії трудових відносин", підписаний виконуючою обов`язки директора закладу ОСОБА_2 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили 09 листопада 2023 року, у справі №521/7217/23 скасовано наказ Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради від 30 грудня 2022 року № 5 в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 , стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь позивача середній заробіток з 01 січня 2023 року по день ухвалення рішення року та заробітну плату з серпня 2022 року по 31 грудня 2023 року. Оскільки з моменту ухвалення зазначеного вище рішення позивач не отримувала заробітної плати, відповідні обставини слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом. 
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд стягнути із Управління освіти Херсонської міської ради заробітну плату за період з 01 вересня 2023 року по 01 липня 2024 року у розмірі 53 600 грн та судові витрати. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення заробітної плати задоволено. Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01 жовтня 2023 року по 01 липня 2024 року у розмірі 53 600 грн з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів. Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на правову допомогу у розмірі 8650 грн. Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав поважними причини пропуску строку звернення до суду та виходив з того, що позивачка з незалежних від неї причин не могла виконувати свої трудові обов`язки після скасування судом рішення про припинення з нею трудових відносин, оскільки керівництво дошкільного закладу не надало жодних роз`яснень та інструкцій щодо дій при виконанні працівникам трудових обов`язків, не призупинило дію трудового договору з позивачкою на законних підставах, не запровадило простій на підприємстві у період, зазначений у позовній заяві, тому дійшов висновку, що Херсонський заклад дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради порушив трудові права позивачки на оплату праці, яка мала бути виплачена на умовах, визначених трудовим договором відповідно до статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", відтак позивачці підлягає виплаті середній заробіток, розмір якого правильно визначений у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та який не спростований відповідачем. Стягуючи з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд врахувавши складність справи та виконані роботи, предмет та підстави позову, критерії обґрунтованості та пропорційності витрат позивача, дійшов висновку, що обґрунтований та справедливий розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягнення із відповідача, становить 8 650 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду Управління освіти Херсонської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обстави, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2026 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 березня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_3 , судді: Майданік В.В., Склярська І.В.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 01 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження.
13 квітня 2026 року матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року справу призначено до розгляду на 11 травня 2026 року о 14 год. 10 хв.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не дослідив наявності поважних причин пропуску позивачем встановленого статтею 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду та не навів у рішенні мотивів та підстав щодо можливості або неможливості поновлення цього строку, а наведені позивачем пояснення щодо причин пропуску строку звернення до суду не є поважними та не підтверджені належними доказами. Суд ухвалив рішення без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2025 року у справі № 451/1745/21, від 20 березня у справі № 936/970/22, від 24 липня 2024 року у справі № 486/1981/21, від 27 липня 2023 року у справі № 163/2880/21, від 13 вересня 2023 року у справі № 201/2668/19, від 23 листопада 2022 року у справі № 733/1093/21, від 04 березня 2020 року у справі № 401/3088/17, від 04 вересня 2024 року у справі №401/4018/21, від 17 березня 2021 року у справі № 731/115/20 та не надав оцінки доводам відповідача про пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки роботодавцем ОСОБА_1 є саме ХЗДО №23, який і зобов`язаний виплачувати заробітну плату, а не Управління освіти ХМР. Суд ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки Херсонського закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради, який не був залучений до участі у справі, та фактично встановив обставини щодо наявності та обсягу заборгованості із заробітної плати, періоду її нарахування, а також правомірності дій роботодавця (щодо виплати заробітної плати), що безпосередньо стосується діяльності та обов`язків закладу освіти. Суд першої інстанції в порушення норм процесуального права визнав встановленою обставину щодо незапровадження простою в Херсонському закладі дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради за відсутності будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини, а матеріали справи не можуть містити зазначених відомостей без залучення ХЗДО №23 до справи, оскільки саме керівник закладу дошкільної освіти наділений повноваженнями щодо здійснення безпосереднього управління, має право приймати рішення щодо діяльності закладу дошкільної освіти в межах повноважень, визначених законодавством та видавати у межах своєї компетенції накази і контролювати їх виконання, що передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 38 Закону України "Про дошкільну освіту". Суд в порушення вимог ст. 265 ЦПК України не розглянув та не врахував письмові пояснення представника Управління освіти ХМР від 26 березня 2025 року, в яких відповідач зазначав про неналежний суб`єктний склад учасників справи із посиланням на практику Верховного Суду.
Зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений у позовній заяві є неспівмірним зі складністю, обсягом наданих представником послуг та витраченим адвокатом часу на виконання робіт та не підтверджений належними доказами і не відповідає критерію реальності.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судове засідання апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до наказу Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради від 30 грудня 2022 року № 5 "Про призупинення дії трудових відносин", підписаного виконуючою обов`язки директора закладу О. Синько, призупинено трудові відносини між Херсонським закладом дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради із, зокрема, ОСОБА_4 з 30 грудня 2022 року на підставі ст. 13 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року у зв`язку із здійсненням пропаганди у закладі освіти з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, відкритим схилянням працівників закладу до роботи на окупаційну владу, встановленню та підтриманню окупаційного режиму, до прийняття рішення про скасування призупинення трудового договору.
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили 09 листопада 2023 року, у справі № 521/7217/23 позов ОСОБА_1 до Херсонського закладу дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради, Управління освіти Херсонської міської ради, ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Скасовано наказ Херсонського закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради від 30 грудня 2022 року за № 5 "Про призупинення дії трудових відносин" в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 . Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 січня 2023 року по дату ухвалення рішення в розмірі 60 300 грн. Стягнуто з Управління освіти Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 33 500 грн. В іншій частині позову відмовлено.
2. Мотивувальна частина
Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).
Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Щодо поновлення строку звернення до суду
Строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.
Предметом спору у даній справі є стягнення заробітної плати за період з 01 вересня 2023 року по 01 липня 2024 року, що не виплачувалася позивачу після скасування рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили 09 листопада 2023 року, у справі №521/7217/23, наказу Херсонського закладу дошкільної освіти №23 Херсонської міської ради від 30 грудня 2022 року за № 5 "Про призупинення дії трудових відносин" в частині призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 . 
Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, втратила чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У вказаному Рішенні Конституційний Суд дійшов висновку, що законодавець, установлюючи тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, не врахував, що зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим, призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав працівника, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України. Така законодавча конструкція ставить працівника, який перебуває у трудових відносинах, у менш захищене становище порівняно зі звільненим працівником, що суперечить принципу рівності та гарантії ефективного судового захисту.
Отже, установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Таким чином, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024 (337/24) визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, яка утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, враховуючи, що рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду та про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати на момент ухвалення 02 березня 2026 року оскаржуваного судового рішення не обмежувалося будь-яким строком.
Щодо суб`єктного складу сторін у справі
За загальним правилом сторонами трудових правовідносин є працівник та роботодавець. Працівник - фізична особа, яка працює на підставі трудового договору на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи, котра використовує найману працю. Роботодавець - юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.
Трудові правовідносини визначають як суспільні відносини, врегульовані нормами трудового права, що складають між працівником і роботодавцем (підприємством, установою, організацією, а також фізичною особою), в силу якого одна сторона (працівник) зобов`язана виконувати роботу за певною спеціальністю, кваліфікацією або посади, підпорядковуватися внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, передбачені законодавством, колективним договором та угодою сторін. Трудові права та обов`язки не можуть існувати за межами трудового правовідношення.
Отже трудовий спір за загальним правилом виникає (існує) між сторонами трудових правовідносин, а саме між працівником та роботодавцем.
Позивачем і відповідачем у цивільній справі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.
Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.
У трудових спорах, які стосуються поновлення на роботі та звільнення, стягнення заробітної плати сторонами спору є працівник та роботодавець.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про дошкільну освіту", заклад дошкільної освіти є юридичною особою. Заклад дошкільної освіти може від свого імені укладати договори, набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки, бути стороною у судовому процесі, бути власником і розпорядником коштів та іншого майна, мати власні символіку, бланки, печатки та штампи із своїм найменуванням та символікою. Заклад дошкільної освіти має самостійний баланс.
Положеннями статті 51 цього Закону визначено фінансову автономію закладів дошкільної освіти в частині використання бюджетних коштів, яка передбачає самостійне здійснення витрат у межах затверджених кошторисами обсягів, зокрема на оплату праці працівників.
Для оцінки того чи до належного відповідача позивачем пред`явлено вимогу про вирішення трудового спору про поновлення чи про звільнення, стягнення заробітної плати потрібно встановити особу роботодавця, тобто ту юридичну чи фізичну особу-підприємця, з ким у позивача (працівника) виникли трудові відносини, оскільки саме роботодавець є належним відповідачем у справах про поновлення на роботі чи звільнення, стягнення заробітної плати.
Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 296/4222/21.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 733/1093/21 вказано, що "при зверненні з позовом працівник просила, зокрема, стягнути з Більмачівської гімназії Ічнянської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2021 року до дня поновлення на роботі; при відмові у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційний суд зазначив, що фінансове забезпечення Більмачівської гімназії Ічнянської міської ради, в тому числі виплату заробітної плати, покладено на відділ освіти Ічнянської міської ради, який не було залучено до участі у справі співвідповідачем; апеляційний суд не врахував, що позивач перебувала у трудових відносинах із Більмачівською гімназією Ічнянської міської ради і саме на Більмачівську гімназію Ічнянської міської ради як роботодавця покладено передбачений статтею 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату; за таких обставин суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про те, що належним відповідачем за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є відділ освіти Ічнянської міської ради".
Аналогічний висновок щодо належного суб`єктного складу сторін у справі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладено у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 672/1292/21, від 4 березня 2020 року у справі № 401/3088/17, від 17 березня 2021 року у справі № 731/115/20.
Верховний Суд в своїй постанові від 20 серпня 2025 року (справа № 451/1745/21, провадження № 61-15773св23), в справі з аналогічними правовідносинами, скасував рішення апеляційного суду, який вважав, що належним відповідачем є управління освіти, яке здійснює виплати заробітної плати працівникам шкільного закладу. Верховний Суд в цій справі зауважив, що належним відповідачем у справі повинен бути шкільний заклад, з яким у працівника існують трудові відносини.
У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді вихователя в Херсонському закладі дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради.
В той же час Управління освіти Херсонської міської ради, визначено лише розпорядником бюджетних коштів та в силу наданих повноважень та наявності централізованої бухгалтерії, здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам закладів освіти. Проте проведення нарахувань та виплата заробітної плати здійснюється виключно на підставі поданої закладами освіти документації про виконання їх працівниками трудових обов`язків за трудовими договорами. Тобто, Управління самостійно не визначає належних працівнику виплат, а проводить їх нарахування лише у відповідності до наданих роботодавцем документів (наприклад, табеля обліку робочого часу, наказу про відпустку, преміювання, переведення роботи закладу в простій тощо).
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Управління освіти Херсонської міської ради не є належним відповідачем у даній справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 вказала на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
У постанові від 07 грудня 2022 року у справі 607/10025/20 Верховний Суд вказав на те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
Оскільки у справі, що переглядається, позивачем не залучено належного відповідача - Херсонський заклад дошкільної освіти № 23 Херсонської міської ради в порядку визначеному ЦПК України, у задоволені позову заявленому до неналежного відповідача має бути відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
З огляду на незаявлення позовних вимог до належного відповідача у вказаній справі, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, до Управління освіти Херсонської міської ради, про стягнення заробітної плати, що є самостійною підставою для відмови у позові. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин 1, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь Управління освіти Херсонської міської радислід стягнути судові витрати, понесені на оплату судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1453 грн 44 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління освіти Херсонської міської ради задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, до Управління освіти Херсонської міської ради, про стягнення заробітної плати відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Управління освіти Херсонської міської ради судові витрати, понесені на оплату судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1453 грн 44 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий       Л.П. Воронцова

Судді:       В.В. Майданік

І.В. Склярська