Справа № 302/313/26 
Провадження № 2/302/259/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області 
в особі головуючого судді Кривка В. П.,
з участю: секретарка судового засідання Липей В.В.,
без участі сторін та представниці позивачки, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Гренджа В.Ю., до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 6000 грн щомісячно,
В С Т А Н О В И В:
09.03.2026 року представниця позивачки звернулася до суду з вищенаведеним позовом, який обґрунтувала таким.
03.05.2014 сторони уклали шлюб. Після одруження подружжя стало проживати у будинку батьків позивачки, за адресою: АДРЕСА_1 . У шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони припинили спільне проживання у серпні 2025 року. Зокрема, відповідач ОСОБА_2 у серпні 2025 року покинув сім`ю та перейшов проживати до будинку своїх батьків, за адресою: АДРЕСА_2 . За цих підстав, вже більше як сім місяців подружжя фактично проживає окремо. Сімейне життя між позивачкою та відповідачем погіршилося остаточно, вони за цей період віддалилися один від одного, стали чужими, не спілкуються навіть в телефонному режимі. Позивачка вважає, що у неї з відповідачем діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, добробут сім`ї, утримання та виховання дитини. Позивачка та відповідач спільно не проживають як одна сім`я, не підтримують шлюбних відносин та не цікавляться один одним. Позивачка не бажає збереження шлюбу та сім`ї з відповідачем. Позивачка втратила почуття кохання до свого чоловіка і не бажає в подальшому перебувати з ним у шлюбі.
Після розірвання шлюбу малолітній син сторін залишиться і надалі проживати разом з позивачкою. Спору про місце проживання дитини між подружжям не має. Відповідач є молодий віком, здоровий та працездатний, інших утриманців, окрім сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має. Відповідач може брати участь в утриманні дитини та регулярно, щомісячно надавати позивачці кошти на утримання сина, бо фактично працює неофіційно на пилорамі в ПП ОСОБА_5 . Такий розмір аліментів нею визначено, виходячи з щомісячних витрат пов`язаних з утриманням та вихованням дитини, та прожиткового мінімуму встановленого ЗУ «Про державний бюджет України на 2026 рік» на дітей віком від 6 до 18 років. Середньомісячні витрати позивачки пов`язані з утриманням та вихованням сина ОСОБА_4 , 2015 р.н., та становлять грошову суму 12000 грн, зокрема: одяг, взуття - 4000 грн і більше, харчування - 4000 грн, розваги та розвиток – 2000 грн, здоров`я та гігієна – 2000 грн.
Ухвалами Міжгірського районного суду Закарпатської області від:
- 10.03.2026 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін;
- 16.04.2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін по цій цивільній справі.
Сторона позивачки в судове засідання на розгляд справи не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки з позицією підтримки позовних вимог. Крім того, у заяві зазначено, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина, який проживає з нею, при цьому станом на 13.05.2026 року вона відзив на позов від ОСОБА_2 не отримувала.
Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явився, про таке повідомлявся належно, причини його неявки суду невідомі. Станом на 13.05.2026 року відповідач відзив на позов не подав, строк для подачі такого сплив.
Оцінивши зміст позову, подані в справу докази, суд дійшов такого висновку.
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 03.05.2014 року у виконавчому комітеті Торунської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, про що 03.05.2014 року складено відповідний актовий запис за №03. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка – ОСОБА_7 ; дружини – ОСОБА_7 .
У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2026/007675464 від 12.05.2026 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.07.2025 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостей з паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , який виданий 12.08.2014 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її зареєстроване місце проживання є АДРЕСА_1 .
Позивачка вказала, що вона з відповідачем спільно у шлюбі не проживають, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї сторони не підтримують. Ці обставини відповідачем не заперечені. Жодна із сторін не заявила клопотання про вжиття судом заходів для примирення у шлюбі. Натомість позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивачки до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.
За наведених обставин, суд вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.112 СК України.
Також позивачка, яка змінила прізвище у зв`язку з одруженням, висловила прохання його залишити, суд вважає, що є підстави для застосування ст.113 СК України та після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище –« ОСОБА_7 ».
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частинами 2, 3 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3, ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Згідно з ч.1 ст.18, ч.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
З матеріалів справи вбачається, що малолітній син сторін проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач не заперечував ці обставини.
Суд бере до уваги, що позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів стосовно ні свого доходу, ані доходу відповідача, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, відомостей про наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав на підставі яких суд би мав можливість встановити обставини щодо матеріального становища позивачки та платника аліментів, та надати цьому відповідну правову оцінку при визначенні розміру аліментів.
Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з найкращих інтересів дитини та враховує те, що відповідачем не надано доказів того, що він є непрацездатним, має інвалідність чи є пенсіонером, чи має на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, що могло б свідчити про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі "Хант проти України", Заява N 31111/04, п.54). 
Крім того, відповідач не подав суду ні відзив, ані жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог в частині стягнення аліментів на дитину, що могло б свідчити, зокрема про неможливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно.
З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи з найкращих інтересів дитини, та вимог чинного законодавства щодо рівного обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своєї дитини до її повноліття, якому кореспондує право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд доходить висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Частиною 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", за цих підстав судовий збір за вимогу про стягнення аліментів нею не сплачувався.
Отже, згідно ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.
Розірвати шлюб укладений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ), який зареєстрований 03.05.2014 року у виконавчому комітеті Торунської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, про що 03.05.2014 року складено відповідний актовий запис за №03.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_7 ».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.03.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1331 грн 20 коп у користь держави. 
Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо в Закарпатський апеляційний суд або через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.
Рішення складено 13.05.2026 року.

Суддя	  	В. П. Кривка