Справа № 346/1163/26
Провадження № 2/346/1701/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 травня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді – Третьякової І.В., 
за участю секретаря – Гжибовського А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Коломия, Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, - 
у с т а н о в и в:
09.03.2026р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє доньок. Відносини між подружжям погіршилися і з березня 2023 року вони стали проживати окремо один від одного. Діти залишилися проживати разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач належної участі в матеріальному забезпеченні своїх дітей не приймає, грошових коштів на постійній основі не надає, витрат на забезпечення повсякденних потреб дітей не несе. Спілкування батька з доньками має поодинокий, епізодичний характер та не супроводжується його участю у вирішенні питань їхнього виховання, розвитку, лікування чи забезпечення необхідними речами. Усі витрати, пов`язані з утриманням, вихованням та забезпеченням дітей, фактично покладені на позивача. Оскільки позивачу важко самій утримувати дітей та вказуючи на законодавчий обов`язок обох батьків щодо утримання їхніх дітей до досягнення ними повноліття, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти в судовому порядку. 
Ухвалою від 12.03.2026р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу його право на подання письмового відзиву разом з доказами, що обгрунтовують доводи заперечень. 
Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, її представник  ОСОБА_5 24.04.2026р. подала до суду письмове клопотання, в якому просила розгляд справи здійснювати за її та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. 
Відповідач  ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. 23.04.2026р. представник відповідача ОСОБА_6 подала до суду заяву в якій зазначила, що ОСОБА_2 не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі. Проте, відповідач не погоджується з твердженнями позивача, які викладені в позовній заяві, зокрема щодо того, що він, як батько, не бере належної участі в утриманні та забезпеченні дітей і що всі витрати по їхньому утриманню несе виключно ОСОБА_7 . Стверджує, що наведені в позові обставини є недостовірними, оскільки з березня 2023 р. батько на регулярній основі пересилає грошові кошти на утримання своїх дітей, а також бере участь в додаткових витратах. Також зазначає, що спільне житло сторін здається в оренду і орендну плату (близько 12000 грн. щомісячно) отримує позивач. Таким чином, вказала, що ОСОБА_2 визнає позовні вимоги, однак просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн. Справу просила розглянути за відсутності сторони відповідача. 
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05.06.2011 року Воскресинцівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , актовий запис № 3. Прізвище дружини змінено на « ОСОБА_9 ». 
Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1  та серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками малолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відмітками в паспорті громадянина України позивача та довідками про реєстрацію місця проживання підтверджується, що ОСОБА_1 разом з малолітніми доньками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач стверджує, що після припинення спільного проживання, ОСОБА_2 свій обов`язок по утриманню малолітніх дітей належним чином не виконує, в добровільному порядку систематично сплачувати аліменти не бажає. 
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 
Після припинення шлюбних відносин, спосіб виконання обов`язку батька утримувати своїх дітей за домовленістю між сторонами визначено не було, а відтак кошти на утримання доньок (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. 
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною 1, 2 ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). 
Згідно ч.1 ст. 183 СК України,  частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому в положенні ч.5 даної статті вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Пунктом 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. 
Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Зміст заяви представника відповідача свідчить про те, що ОСОБА_2 повністю визнає пред`явлені до нього вимоги та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання двох доньок в розмірі, заявленому до стягнення позивачем. 
Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням обставин справи та повного визнання ОСОБА_2 позову, що не суперечить вимогам законодавства, інтересам сторін і їхніх малолітніх дітей, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду - 09.03.2026р. і до повноліття дітей.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги Гринів Я.В. до суду було надано копію договору про надання правничої допомоги від 05.02.2026р., укладеного між даним адвокатом та ОСОБА_1 , акт приймання- передачі професійних правничих послуг від 24.04.2026р., з якого слідує, що адвокатом була проведена наступна робота: вивчення та аналіз наданих клієнтом документів в тому числі, судових рішень та процесуальних документів, що стосуються суті спору вартістю 1000 грн., формування адвокатом правової позиції та підготовка позовної заяви про стягнення аліментів вартістю 5500,00 грн. та складання адвокатом адвокатських запитів для отримання інформації вартістю 2500,00 грн., а також надано товарини чек про оплату позивачем послуг адвоката на суму 9000 грн. 
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення аліментів. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, а об`єм наданих адвокатом послуг не є значним. Крім цього, суд бере до уваги, що представник відповідача заперечувала щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в заявленому стороною позивача розмірі та просила зменшити вказану суму судових витрат до 4000,00 грн. 
За таких обставин, враховуючи складність справи та реальний обсяг наданих адвокатом послуг, а також беручи до уваги клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 9 000 грн є завищеними та належним чином не обґрунтованими. Відтак, суд, керуючись принципами співмірності та розумності, вважає за необхідне зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 4000 гривень. та стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд ,- 
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1  задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду – 09.03.2026р. і до досягнення дітьми повноліття
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень. 

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок на користь держави, на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації: 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 05 травня 2026 року.

Суддя: 	Третьякова І. В.