ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м.Чернівці
12 червня 2026 року 	Справа № 926/1140/26	

Суддя Господарського суду Чернівецької області Гушилик С., за участю секретаря судового засідання Григорічук Б., розглянувши справу №926/1140/26

За позовом Чернівецької обласної прокуратури (58001, м.Чернівці, вул.Кордуби, 21-А) 
в інтересах держави в особі: Чернівецької міської ради (58002, м.Чернівці, пл.Центральна, 1)

До відповідача Фізичної особи – підприємця Двірничука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 )

Про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту в сумі 865948,53 грн

За участі представників:
Від прокурора: Коцюба Т.С.
Від позивача: Кифірюк А.В. – представник (згідно витягу з ЄДР)
Від відповідача: Гальчук О.М. – адвокат (ордер СЕ №1141821 від 03.06.2023р.)

СУТЬ СПОРУ: Чернівецька обласна прокуратура звернулась з позовом в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до Фізичної особи – підприємця Двірничука Миколи Івановича про стягнення до бюджету коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту в розмірі 865948,53 грн, з яких: основна заборгованість – 461122,36 грн, інфляційні – 336415,83 грн, 3% - 68410,34 грн.
В обгрунтування заявленого позову прокурором зазначено те, що відповідач всупереч вимог ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не звернувся до Чернівецької міської ради із заявою щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, не надав відповідних документів та проігнорував відповідні звернення позивача, не уклав зазначеного договору та не сплатив коштів пайової участі, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо сплати коштів, що є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Чернівецька міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів.
А відтак, прокурор в інтересах позивача, посилаючись на ст.1212 ЦК України, просить суд стягнути із відповідача збитки, завдані невиконанням зобов`язання щодо сплати пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури Чернівецької міської ради в сумі 461122,36 грн та нараховані інфляційні в сумі 336415,83 грн та 3% в сумі 68410,34 грн.
23.03.2026 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№1140, які відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді Гушилик С.М.
Ухвалою суду від 25.03.2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.04.2026 року.
07.04.2026 року від представниці позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх.№1573).
Ухвалою суду від 15.04.2026 року відкладено підготовче засідання на 04.05.2026 року.
16.04.2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№1715), з яких вбачається що відповідач кошти пайової участі не сплатив та не звертався щодо здійснення такої оплати, розмір пайової на його думку розраховано вірно, та просить задовольнити позов. 
Ухвалою суду від 04.05.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.05.2026 року.
Ухвалою суду від 28.05.2026 року відкладено розгляд справи на 12.06.2026 року.
03.06.2026 року від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№628).
10.06.2026 року від представника відповідача надійшла заява про визнання позову та повернення прокурору 50% сплаченого судового збору (вх.№2406) та в судовому засіданні 12.06.2026 року представник відповідача підтримала власну заяву про визнання позову.
У судовому засіданні 12.06.2026 року прокурор звернувся із заявою про повернення 50% сплаченого судового збору у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог (вх.№2411).
Прокурор та представниця позивача просили задовольнити позовні вимоги з врахуванням поданої відповідачем заяви про визнання позову. 
Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, -
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Чернівецької міської ради 2 сесії VIІ скликання ІІ пленарного засідання №54 від 24.12.2015 року затверджено положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м.Чернівців та визнання такими, що втратили чинність, пунктів рішення міської ради VI скликання від 25.07.2013 року №926 з цього питання.
Наказом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 01.11.2017 року видано містобудівні умови і обмеження для проектування об`єкта будівництва №79-МУО на об`єкт: “Магазин”, який знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул.К.Рилєєва, 9 ( перейменована на вул.А.Луканюка) (далі - об`єкт будівництва) загальною площею 0,12 га. 
Інспекцію державного архітектурно – будівельного контролю Чернівецької міської ради (далі – інспекція) 22.08.2018 року повідомлено ФОП Двірничука М.І. про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)/ про зміну даних у повідомленні ро початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) за №ЧВ061182341892, та повідомлено щодо внесення інформації, зазначеної у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) до реєстру, що дає право на виконання підготовчих та будівельних робіт в засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі і скасування та анулювання зазначених документів 22.08.2018 року №ЧВ061182341892.
28.10.2019 року інспекцією зареєстроване подане ФОП Двірничуком М.І. повідомлення №ЧВ061182341892 про початок будівельних робіт щодо об`єкту, який знаходиться на земельній ділянці 731013600:28:003:1072.
01.04.2021 року інспекцією зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків належить до об`єктів з незначними наслідками. 
Згідно інформації, яка міститься на порталі Єдиної державної електронної системи, пайова участь ФОП Двірничуком М.І. до місцевого бюджету не сплачувалася на підставі п.13 розділу І Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” від 20.09.2019 року. 
Заява від відповідача щодо визначення розміру пайової участі по об`єкту будівництва до Чернівецької міської ради не надходила, кошти пайової участі не сплачено, заяв щодо зменшення чи звільнення від пайової участі не надходило. 
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Чернівецькою міською радою і ФОП Двірничуком М.І. по даному об`єкту будівництва не укладався
У зв`язку із несплатою ФОП Двірничуком М.І. коштів пайової участі, прокурор просить стягнути із відповідача збитки, завдані невиконанням зобов`язання щодо сплати пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури Чернівецької міської ради в сумі 461122,36 грн, а також нараховані інфляційні за період з 02.04.2021 року по 12.03.2026 року в сумі 336415,83 грн та 3% в сумі 68410,34 грн за аналогічний період.
Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач визнає наявну заборгованість в повному обсязі.
Щодо здійснення представництва прокурором інтересів держави в особі позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п.2 ч.1 ст.2 Закону №1697-VII).
Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч.ч.1, 3 ст.4 ГПК України).
У господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч.3 ст.41 ГПК України).
Статтею 1311 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі №1697-VII, ч.3 ст.23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до абзаців 1-3 ч.4 ст.23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №826/13768/16, від 05.03.2020р. у справі №9901/511/19, від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18, від 06.07.2021р. у справі №911/2169/20, від 21.06.2023р. у справі №905/1907/21).
Встановлена Законом №1697-VII умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто визначений ч.4 ст.23 Закону №1697-VII обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №826/13768/16, від 15.01.2020р. у справі №698/119/18, від 11.02.2020р. у справі №922/614/19, від 28.09.2022р. у справі №483/448/20, від 08.11.2023р. у справі №607/15052/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови ВП ВС від 20.11.2018р. у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019р. у справі №915/478/18, від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц, від 18.03.2020р. у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021р. у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022р. у справі №910/5201/19, від 05.10.2022р. у справах №923/199/21, №922/1830/19).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019р. у справі №761/3884/18, від 23.11.2021р. у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022р. у справі №910/5201/19, від 05.10.2022р. у справах №923/199/21 і №922/1830/19). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021р. у справі №359/3373/16-ц, від 05.10.2022р. у справах №923/199/21 і №922/1830/19).
У пункті 55 постанови від 14.12.2022р. у справі №2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).
Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Відповідно до положень ст.18-1 Закону №280/97-ВР орган місцевого самоврядування має право звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Держава бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів: згідно положень ч.1 ст.62 Закону №280/97-ВР держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Судом встановлено, що Чернівецькою обласною прокуратурою 03.02.2026 року та 13.03.2026 року направлено листи Чернівецькій міській раді щодо необхідності вжиття заходів щодо повернення коштів в дохід бюджету. 
Чернівецькою міською радою позовну заяву щодо стягнення з відповідача пайової участі не пред`явлено, а відтак, підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Чернівецької міської ради, шляхом подання позову є невиконання відповідачем вимог закону, що полягають у сплаті коштів до бюджету та не пред`явлення позову уповноваженим органом.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст.10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, згідно зі ст.142 Конституції України, зокрема, є і інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Згідно з ст.145 Конституції України права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.
Бюджетна система України згідно ст.7 Бюджетного кодексу України (далі – БК України), ґрунтується на таких принципах: збалансованості, повноти, обґрунтованості, цільового використання бюджетних коштів, відповідальності учасників бюджетного процесу тощо. Одним із принципів, на яких ґрунтується бюджетна система України, є принцип цільового використання бюджетних коштів, який полягає в тому, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями.
Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.71 БК України, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту спрямовуються до бюджету розвитку місцевого бюджету.
Частиною 3 статті 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (далі – Закон) визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Бюджетом розвитку, згідно з п.19 ч.1 ст.1 Закону, визнаються доходи і видатки місцевого бюджету, які утворюються і використовуються для реалізації програм соціально-економічного розвитку та зміцнення матеріально-фінансової бази.
Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.
У разі, коли вичерпано можливості збалансування місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій та субвенцій відповідно до закону (ст.66 Закону).
Відтак, внаслідок не отримання коштів місцевим бюджетом щодо пайової участі порушуються інтереси територіальної громади та держави в цілому.
Через недоотримання коштів пайової участі значно недофінансонуються проекти та програми створення і розвитку інженерно-транспортної, соціальної інфраструктури.
Несплата коштів пайової участі завдає шкоду місцевому бюджету та унеможливлює виконання позивачем функцій з розвитку інфраструктури Чернівецької міської ради, а відтак, з урахуванням вищевикладеного, на переконання суду, прокурор правомірно звернувся до суду із позовом в інтересах міської ради.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності” №3038-VI (далі – Закон №3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Законодавцем під час внесення змін до Закону №3038-VI (шляхом виключення ст.40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 132-IX) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; 5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; 6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта.
Відповідно до абз.3 п 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися по відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.
Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі №910/9548/21, відповідно до якої, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-ІХ порядок сплати пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: 1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020р. не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020р. не були укладені; 2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
У вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Як встановлено судом, інспекцією зареєстроване подане ФОП Двірничуком М.І. повідомлення №ЧВ061182341892 від 22.08.2018 року про початок будівельних робіт щодо об`єкту, який знаходиться на земельній ділянці 731013600:28:003:1072, та 01.04.2021 року зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.
Проте, як свідчать матеріали справи, звернень відповідача, як замовника будівництва стосовно визначення розміру пайової участі по вказаному об`єкту до міської ради не направлялося, докази сплати пайової участі відсутні.
У постанові від 20.07.2022 року у справі №910/9548/21 Верховний Суд зауважив, що у випадку, якщо замовниками вказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 року у справі №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст.1212 ЦК України (така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 року у справі №910/9548/21, 13.12.2022 року у справі №910/21307/21, від 07.09.2023 року у справі №916/2709/22).
У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.
Положення гл.83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.
Щодо розміру заявлених позовних вимог, то на дату прийняття об`єкта в експлуатацію 01.04.2021 року (дата реєстрації декларації про готовність №ЧВ061182341892) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України №311 від 16.12.2020 року.
Рішенням Чернівецької міської ради 2 сесії VIІ скликання ІІ пленарного засідання №54 від 24.12.2015 року затверджено положення про порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м.Чернівців та визнання такими, що втратили чинність, пунктів рішення міської ради VI скликання від 25.07.2013 року №926 з цього питання, відповідно до якого, величина пайової участі для нежитлових будівель встановлена 4 %
Згідно даних декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ЧВ1012100401994, загальна кошторисна вартість будівництва становить 11528059,00 грн.
Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, оскільки відповідач не здійснив оплату до бюджету коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в розмірі 461122,36 грн (11528059 х 4%), суд вважає, що прокурор правомірно звернувся до суду з такою вимогою, яка підлягає задоволенню.
У зв`язку із простроченням відповідачем грошових зобов`язань, прокурор в інтересах позивача нарахував інфляційні в розмірі 336415,83 грн за період з 02.04.2021 року по 12.03.2026 року та 3% розмірі 68410,34 грн за аналогічний період.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Перевіривши наданий прокурором розрахунок інфляційних втрат в розмірі 336415,83 грн та 3% розмірі 68410,34 грн, суд вважає його таким, що відповідає приписам чинного законодавства, є арифметично вірним у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню.
Крім того, як зазначалося вище, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі.
У відповідності до вимог ч.1 ст.191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно ч.4 ст.191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.(ст.ст.73, 74, 76, 77, 79, 86 ГПК України).
У відповідності до вимог ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Суд зазначає, що станом на дату подання відповідачем у справі №926/1140/26 заяви про визнання позову та повернення прокурору 50% судового збору, розгляд справи по суті судом не розпочато, а відтак прокурор правомірно звернувся до суду із заявою про повернення йому 50% судового збору.
В зв`язку з тим, що відповідачем було визнано позов до початку розгляду справи по суті, то прокурору підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.
Згідно з вимогами ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір повертається лише за клопотанням особи.
Враховуючи, той факт, що в матеріалах справи є клопотання прокурора про повернення йому 50% судового збору у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне заяву прокурора за вх.№2441 від 12.06.2026 року про повернення судового збору задовольнити та повернути Чернівецькій обласній прокурору з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору, який оплачений платіжною інструкцією №407 від 17.03.2026 року при поданні позову у даній справі.
У зв`язку з задоволенням позовних вимог, заявою прокурора про повернення 50% судового збору, судові витрати в розмірі 50% судового збору, у відповідності до вимог ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача. 
Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 73-79, 86, 129, 130, 191, 232, 233, 236-238, 240-241 ГПК України, ст.7 Закону України "Про судовий збір", суд –
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги Чернівецької обласної прокуратури (58001, м.Чернівці, вул.Кордуби, 21-А) в інтересах держави в особі: Чернівецької міської ради (58002, м.Чернівці, пл.Центральна, 1) до Фізичної особи – підприємця Двірничука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 ) про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту в сумі 865948,53 грн - задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з Фізичної особи – підприємця Двірничука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради (58002, м.Чернівці, пл.Центральна, 1, код 36068147) безпідставно збережені кошти в розмірі 865948,53 грн, з яких: основна заборгованість в сумі 461122,36 грн, інфляційні в сумі 336415,83 грн та 3% в сумі 68410,34 грн на р/р UA148999980314111921000024405 в ДКСУ м.Київ, код платежу 24170000, одержувач Чернів.ГУК/Чернівецька ТГ / 24170000.
3. Стягнути з Фізичної особи – підприємця Двірничука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58002, м.Чернівці, вул. М.Кордуби, 21, код 02910120, р/р UA378201720343110001000004946 банк – ДКСУ м.Київ, МФО – 820172) судовий збір в розмірі 5195,69 грн.
4. Повернути Чернівецькій обласній прокуратурі (58002, м.Чернівці, вул. М.Кордуби, 21, код 02910120, р/р UA378201720343110001000004946 банк – ДКСУ м.Київ, МФО – 820172) з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору, що становить 5195,69 грн, який оплачений платіжною інструкцією №407 від 17.03.2026 року на загальну суму 10391,38 грн.
Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України). 
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб – порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб – адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.
Повне рішення складено та підписано 17.06.2026 року

Суддя Світлана ГУШИЛИК