_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 148/1340/24
Провадження № 2/947/3647/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – Куриленко О.М., 
за участю секретаря судового засідання – Петрової А.М., 
представника відповідача – Сігнаєвського А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2024 року до Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява представника позивачки адвоката Покоєвича Артема Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного рухомого майна подружжя, в якому просив: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) об`єм двигуна, в розмірі 198 515 гривень та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначав, що за період перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами за спільні сумісно нажиті грошові кошти було придбано транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) об`єм двигуна. Даний транспортний засіб був зареєстрований та знаходився у користуванні ОСОБА_2 . Вважає, що зазначений транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя, а отже належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_3 не було відомо про продаж даного транспортного засобу третім особам, а також вона не надавала свою згоду на продаж транспортного засобу, який є спільним сумісним майном подружжя. Зазначає, що згідно консультаційного висновку № ІК-28 від 20.05.2024 року про середньоринкову вартість колісного транспортного засобу, середня ринкова (дійсна) вартість автомобіля HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, станом на 20 травня 2024 року, складає 397 030 гривень. Вважає, що оскільки транспортний засіб є спільним сумісним майном сторін, ОСОБА_3 має право на отримання компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу марки Н?UNDAI SONATA, 2014 року випуску, що складає 198 515 гривень.
Указані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.06.2024 матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.
Матеріали цивільної справи надійшли до Київського районного суду м. Одеси 24.07.2024 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М. 
Ухвалою судді 25 липня 2024 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про участь у всіх судових засіданнях в режимі відео конференції по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.
30.09.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_5 надійшов Відзив на позовну заяву.
26.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_5 надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи.
29.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи та зобов`язання представника відповідача повторно завантажити до електронного кабінету документу.
Ухвалою суду від 30.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - залишено без розгляду. Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач ОСОБА_3 оскаржила її в Одеському апеляційному суді.
Постановою Одеського апеляційного суду від 14.05.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року скасовано, цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Матеріали справи повернуті до суду 17 червня 2025 року та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу було передано судді Куриленко О.М.
Ухвалою судді від 18 червня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 28.07.2025 року на 11.00 год.
Ухвалою суду від 29.09.2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - залишено без розгляду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 10.02.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року скасовано, цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Матеріали справи повернуті до суду 31 березня 2026 року та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу було передано судді Куриленко О.М.
Ухвалою судді від 01 квітня 2026 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 28.04.2026 року на 14.00 год.
27.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки адвоката Покоєвича Артема Олексійовича надійшли Додаткові письмові пояснення; заява про розгляд справи без участі позивача та її представника та повідомлення про зміну прізвища позивачки.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Позивач – ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 28.04.2026 року, не з`явилася, представник позивача – ОСОБА_4 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 
Представник відповідача – ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 08.09.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1823.
Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області по цивільній справі 148/1179/24 від 02.08.2024 року шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , – розірвано. Рішення набрало законної сили 03.09.2024 року.
Згідно Відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 09.05.2024 року повідомлено, що у період з 08 вересня 2021 року по теперішній час за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) був зареєстрований наступний автомобіль: HYUNDAI, SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) об`єм двигуна, 23.11.2021 – дата реєстрації за особою. В подальшому даний транспортний засіб, а саме 02.11.2023 перереєстрований в ТСЦ № 5141 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях на нового власника.
Згідно консультаційного висновку № ІК-28 від 20.05.2024 року про середньоринкову вартість колісного транспортного засобу, середня ринкова (дійсна) вартість автомобіля HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, станом на 20 травня 2024 року, складає 397 030 гривень.
Заперечуючи про задоволення позову, представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_5 надав Відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що відповідачем заперечує проти розповсюдження на спірний транспортний засіб правового режиму спільної сумісної власності подружжя. Відповідач вважає, що спірний транспортний засіб є його особистою приватною власністю з підстави, що був придбаний ним до шлюбу.
Судом встановлено, що 23.07.2021 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , про що містяться відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №25560000000163016 від 01.07.2020 року, (РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Приморським РВ в Одеській області 01.09.2014 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) було укладено договір про надання послуг з придбання транспортного засобу, його транспортування та митного оформлення щодо саме спірного транспортного засобу марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) - об`єм двигуна. 
За даним Договором, ОСОБА_8 (виконавець за Договором) зобов`язується придбати для ОСОБА_2 (Замовника за Договором) в ОСОБА_9 , обраний ним автомобіль, здійснити його доставку в пункт призначення порт Одеса, з оформленням митних та інших документів. Зазначеним Договором, укладеним 23.07.2021 року, між ОСОБА_2 (Замовником за Договором) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (Виконавцем за Договором), було передбачено, що ОСОБА_2 (Замовник за Договором) повинен надати ОСОБА_8 (Виконавцю за Договором) копію документу, що підтверджує повну оплату вартості відповідного автомобіля в ОСОБА_9 згідно інвойсу. 
27.07.2021 року здійснено повну оплату даного автомобіля згідно інвойсу ОСОБА_10 . Копія відповідного документу, що підтверджує повну оплату вартості даного автомобіля в Південній Кореї згідно інвойсу була надана ОСОБА_8 (Виконавцю за Договором) відповідно до умов укладеного Договору. 
Згідно з Договором від 23.07.2021 року, укладеним між ОСОБА_2 (Замовником за Договором) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (Виконавцем за Договором), ОСОБА_2 (Замовник за Договором) вважається власником придбаного в ОСОБА_9 автомобіля з моменту його придбання. 
Таким чином, оплата транспортного засобу марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) - об`єм двигуна, була здійснена 27.07.2021 року за кошти Відповідача, в період, коли останній не перебував у шлюбі з позивачкою. Право власності на транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) - об`єм двигуна, за Договором від 23.07.2021 року виникло у ОСОБА_2 з моменту його придбання.
Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя – особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Порядок набуття у власність вказаного майна врегульовано ст.57 та 60 СК України та ч.3ст. 368 ЦК України.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з пунктом першим частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. 
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вищезазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду 25.02.2021 у справі №335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
У Постанові від 02.06.2021 року у справі №711/1550/18 Верховний Суд погодився із висновками попередніх інстанцій, в яких суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання павільйону спільним сумісним майном подружжя, оскільки його було набуто чоловіком до шлюбу, незважаючи на те, що право власності виникло після його державної реєстрації вже в період шлюбу, а отже, таке майно не є спільною власністю. 
Моментом набуття ОСОБА_2 спірного транспортного засобу є момент його повної оплати, а сам факт державної реєстрації спірного автомобіля під час перебування сторін у шлюбі вирішального значення, на думку суду, не має. 
У Постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі №521/1695/18 критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Повністю оплачений 27.07.2021 року транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) - об`єм двигуна, відповідачем за його власні кошти до шлюбу із позивачкою, був зареєстрований за відповідачем, як вже відомо, під час перебування останнього у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. 
Згідно з частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
У Постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №278/3640/18, аналізуючи положення статті 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», зазначено, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. 
Таким чином, відповідно до частини першої статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у ОСОБА_2 на транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) - об`єм двигуна, за Договором виникло з моменту його придбання. 
З огляду на зазначене, доводи позивачки про те, що даний транспортний засіб було придбано за період перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем за спільні сумісно нажиті грошові кошти та те, що спірний транспортний засіб відноситься до спільної сумісної власності подружжя, є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
02.11.2023 року транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) - об`єм двигуна, було зареєстровано за новим власником на підставі договору купівлі-продажу.
Згідно статті 59 Сімейного кодексу України, той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов`язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім`ї, які відповідно до закону мають право користування ним. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, що є об`єктом особистої приватної власності одного з подружжя, чинним законодавством не передбачається подання письмової згоди другого з подружжя.
Доказів того, що кошти, отримані відповідачем за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI SONATA, 2014 року випуску, 1999 (см. куб) - об`єм двигуна, було витрачено не в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. Протягом зазначеного період сторони проживали разом та вели спільне господарство і позивачем не доведено що зазначені кошти були витрачені виключно відповідачем у власних інтересах, а не в інтересах їх сім`ї.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. ч. 1. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, враховуючи, що спірне майно є належало відповідачу на праві особистої приватної власності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог та необхідність відмови у їх задоволенні.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід покласти на позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 57, 60, 63 СК України, ст. ст. 334 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 10, 76-83, 89, 90, 141, 142, 206, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, – залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя       О. М. Куриленко