Справа № 643/3931/26
Провадження № 2/643/4492/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Довготько Т.М., 
за участю секретаря судового засідання – Вишнякової Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 14 628,71 грн., судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200 грн. (Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.02.2026).
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 16.07.2021 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір № 69-044-867-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) (далі – Кредитний договір), який складається з публічної частини договору, яким є Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua, та індивідуальної частини договору, якою є вказаний Кредитний договір. Банк свої зобов`язання перед позичальником за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши йому Кредит у розмірі та на умовах, погоджених у Кредитному договорі. Відповідач не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором № 69-044-867-2-21-Г, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 14 628,71грн., що складається з: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) 6 902,26 грн; заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) 4 486,45 грн.; заборгованості по сплаті комісії у розмірі 3 240, 00 грн. У свою чергу, на підставі укладених договорів відступлення прав вимог, до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість на свою користь.
30.03.2026 до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія Єврокредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю. Зазначає, що із наданих позивачем документів неможливо встановити факт отримання нею кредитних коштів, їх точний розмір, період користування, а також умови нарахування заборгованості, у тому числі відсотків та комісії. Належних та допустимих доказів, зокрема первинних бухгалтерських документів, детального розрахунку заборгованості із зазначенням порядку її нарахування, позивачем не надано, а тому сума заборгованості є необґрунтованою та недоведеною. Надані позивачем виписки не містять деталізації нарахувань та не дозволяють встановити підстави формування заявленої суми боргу. Окрім того, відповідно до умов кредитного договору № 69-044-867-2- 21-Г від 16.07.2021 року, строк виконання зобов`язання визначений до 15.07.2023 року, тоді як позивач нарахував відсотки за користування кредитними коштами, починаючи з 16.07.2021 року по 03.09.2024 року, тобто не у межах встановлених строків кредитування. Таким чином, нарахування позивачем відсотків за період після 15.07.2023 року є неправомірним. Крім того, позивачем заявлено про стягнення комісії у розмірі 3 240,00 грн. При цьому позивачем не надано жодних доказів надання будь-яких додаткових послуг, за які стягується зазначена комісія. Крім того, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є явно завищеними, не відповідають критеріям розумності та співмірності. З урахуванням викладеного, вартість послуг адвоката у розмірі 11 500 грн. не відповідає дійсному та фактичному обсягу роботи адвоката, характеру його роботи та зусиль, які були витрачені на написання позову, складності справи. З огляду на викладені обставини просила відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з їх недоведеністю, не наданням представником позивача належних, допустимих та достатніх доказів на їх підтвердження.
Ухвалою суду від 06.03.2026 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16 липня 2021 року ОСОБА_1 підписано заяву на отримання кредиту на споживчі цілі в АТ «Мегабанк».
16 липня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 69-044-867-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 10 000, 00 грн., строком з 16 липня 2021 року до 15 липня 2023 року, процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) складає 5,00% річних, розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості складає 1,80% від суми кредиту та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Пунктом 2.9 кредитного договору визначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 619 грн. 79 коп. та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Згідно з підпунктами 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 кредитного договору, для обліку кредиту позичальнику було відкрито позичковий рахунок № НОМЕР_1 , а для обліку нарахованих процентів за кредитом рахунок № НОМЕР_2 .
Згідно з підпунктом 3.2.3 кредитного договору, відповідачка зобов`язана своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.
16 липня 2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 16.07.2021 по 02.12.2022 грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн., передбачені кредитним договором, були видані відповідачці 16.07.2021.
Також позивачем надано суду виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 03.12.2022 по 03.09.2024.
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості, станом на 03 вересня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 69-044-867-2- 21-Г від 16.07.2021 складає 14 628,71 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) - 6 902,26грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками – 4 486,45 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями – 3 240,00 грн.
03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) Банк та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк відступив новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набув права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників. За договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі, і за кредитним договором № 69-044-867-2- 21-Г від 16.07.2021, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024.
27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» уклали договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Пунктом 14 договору № 1/12 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.
Відповідно до умов договору № 1/12 ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за основними договорами. Згідно з витягом з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, серед інших, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 69-044-867-2- 21-Г від 16.07.2021, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «МЕГАБАНК» та відповідач уклали кредитний договір № 69-044-867-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина), за яким відповідачу було надано кредит.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор (Банк) за договором надав грошові кошти боржнику, тобто виконав свої зобов`язання з надання коштів, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах належать касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо.
Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.
Таким чином позивачем доведено факт надання кредитних коштів саме відповідачу, а тому заперечення відповідача щодо відсутності доказів отримання нею кредитних коштів є необґрунтованими.
В свою чергу відповідачем не надано доказів на підтвердження повернення суми кредиту у повному обсязі. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Судом на підставі досліджених договорів відступлення права вимоги встановлено, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 69-044-867-2- 21-Г від 16.07.2021, а тому з дати відступлення права вимоги ТОВ «ФК Єврокредит» стало кредитором за вказаним договором.
Оскільки первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання боржнику кредитних коштів у користування (право вимоги за якими згодом перейшло до позивача), однак відповідач, в порушення ст. 509, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору, зобов`язань щодо їх повернення не виконав, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Позивачем на підтвердження розміру нарахованих процентів надано виписку по особовому рахунку відповідачки за період 03.12.2022 року по 03.09.2024 року, в якій відображено рух наданих кредитних коштів та нараховані проценти за користування ними та довідку-розрахунку заборгованості станом на 03.09.2024 року.
Водночас у довідці-розрахунку відображена лише загальна сума без конкретизації строку нарахування, відсоткової ставки нарахування тощо, а з виписки по рахунку також не вбачається розмір відсоткової ставки, за якою нараховувались проценти за користування коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанову Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі № 334/3056/15).
Належним чином дослідити розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 404/251/17, від 05.12.2018 року у справі № 346/5603/17, від 20.07.2022 року у справі № 343/557/15-ц, від 14.09.2022 року у справі № 369/7147/15-ц).
Разом з тим, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитними коштами в межах строку дії договору, тому суд позбавлений можливості перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку із випискою з особового рахунку відповідача, який не в повній мірі співпадає з часом користування відповідачкою кредитними коштами. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості навести свій розрахунок у судовому рішенні. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом.
Що стосується вимог в частині стягнення нарахованої та несплаченої комісії суд зазначає наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які кредитодавцем встановлена комісія, а тому у задоволенні позову в частині стягнення комісії у розмірі 3 240,00 грн. суд відмовляє. 
У зв`язку з вищевикладеним, з відповідачки підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 902,26 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог 1251,33 грн.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 11200, 00 грн, то суд зазначає наступне. 
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат додав (в копіях): договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025 № 1/07 (з додатками), укладений між ТОВ «ФК Єврокредит» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; реєстр боржників від 01.12.2025, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12082200 від 05.01.2026, відповідно до якого, загальна вартість послуг складає 11200 грн, з яких 1 200,00 грн проведення юридичного та фінансового аналізу, 10 000,00 грн складання позовної заяви; ордер на надання правничої допомоги від 11.08.2025.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (11200,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру, а тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000 грн.
Оскільки позов задоволено частково, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 2 350 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 69-044-867-2-21-Г від 16.07.2021 у розмірі 6 902 /шість тисяч дев`ятсот дві/ грн 26 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» 1251,33 грн. судового збору та 2 350 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього у загальному розмірі 3 601 грн 33коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 06.05.2026.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», місце знаходження юридичної особи: 49001, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105, код ЄДРПОУ 40932411.
Відповідач:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо-переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя     Т.М.Довготько