ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 червня 2026 року	Справа №160/9604/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Дочірнього іноземного підприємства «ДНІПРОДОР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2026 Дочірнє іноземне підприємство «ДНІПРОДОР» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), у якій просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №26800/6/04-36-07-12 від 07.04.2026 щодо відмови застосування спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями для Дочірнього іноземного підприємства "ДНІПРОДОР" та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області застосувати норми підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України до Дочірнього іноземного підприємства "ДНІПРОДОР" на підставі повідомлення (вх. до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.03.2026 №29041/6) за період з 01.10.2023 по 29.12.2025.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, вказуючи, що обставини, що призвели до втрати первинних документів за податкові (звітні) періоди з 01.10.2023 по 29.12.2025 є військові дії з боку російських військ 29.12.2025, а саме обстріл КАБами приміщення, де знаходилась документація ДІП «ДНІПРОДОР» (ЄДРПОУ 32835987) за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський район, смт. Покровське, вул. Центральна, буд. 15. В силу застереження п.п. 69.28 п. 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган. Позивач вказує, що сама по собі лише обставина прийняття адміністративним судом позову платника податків до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі вже унеможливлює здійснення суб`єктом владних повноважень заходу податкового контролю у вигляді документальної перевірки платника податків з приводу дотримання податкової дисципліни в частині достовірності та повноти нарахування і спати податків (зборів). Позивачем надано до податкового органу повідомлення про втрату первинних документів ДІП «ДНІПРОДОР» (вх. до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.03.2026 №29041/6) з додатками, які на його переконання є належними та достатніми для підтвердження обстав та підстав застосування до платника п.п. 69.28. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України. Позивач вважає оскаржуваним рішення протиправним, що зумовило звернення до суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
30.04.2026 до суду надійшов відзив представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області розглянуто повідомлення про втрату первинних документів (далі - повідомлення) ДІП «ДНІПРОДОР» (код ЄДРПОУ 32835987) без дати і номера (вх. до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.03.2026 No29041/6) та додатки до нього. Зазначає, що платник податків передусім має створити умови для зберігання документів та уповноважити інших працівників на виконання відповідних дій. Вважає, що до повідомлення не надано інформації, що спростовує використання у господарській діяльності об`єктів за вищезазначеними адресами, які могли бути використані підприємством для зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку та договірної документації. ДІП «ДНІПРОДОР» не було повідомлено про приміщення №5 площею 22,3 кв.м. в нежитловій будівлі (торговий центр «Гастроном»), що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Покровське, вул. Центральна, буд. 15 (Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (за формою 20-ОПП) контролюючий орган. До повідомлення не надано документи на підтвердження факту перевезення/ переміщення архіву бухгалтерської документації до смт. Покровське, вул. Центральна, буд. 15. Також зазначено, що податкова адреса ДІП «ДНІПРОДОР» не підпадає під Перелік територій, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 28.02.2025 №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за №380/43786, із змінами і доповненнями. З урахуванням вищезазначеного ДІП «ДНІПРОДОР» не провадило діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, а отже не має права на застосування спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності встановлених підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. Враховуючи вищевикладене, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняв рішення щодо відмови у застосуванні ДІП «ДНІПРОДОР» спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності за період з 01.10.2023 по 29.12.2025, відповідно до підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ та вважає його обґрунтованим.
14.05.2026 ДІП «ДНІПРОДОР» подано відповідь на відзив на позовну заяву, у відповіді на відзив позивач зазначає, що відзив на позовну заяву не містить спростувань поданого повідомлення, зазначає про обов`язок відповідача доводити відсутність підстав для застосування спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності встановлених підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, а не висловлювати припущення.
15.05.2026 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача, в яких зазначено, що ДІП «ДНІПРОДОР» усвідомлюючи підвищені ризики знищення первинних документів та електронного носія з архівом підприємства на території активних бойових дій (з 08.10.2025) прийнято управлінське рішення про укладання договору та переміщення документації у смт. Покровське, вул. Центральна, буд. 15. Отже, ДІП «ДНІПРОДОР» не вжито заходів розумної обережності з метою забезпечення збереження первинних документів фінансово-господарської діяльності за період з 01.10.2023 по 29.12.2025, а навпаки – прийнято управлінські рішення, які об`єктивно підвищували ризик їх втрати. Як зазначено у повідомленні про втрату первинних документів без дати і номера (вх. до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.03.2026 №29041/6) втрачено документи фінансово–господарської діяльності за період з 01.10.2023 по 29.12.2025 з зазначенням узагальненого переліку документів та не надано їх повний опис Таким чином, ДІП «ДНІПРОДОР» не провадило діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, а отже не має права на застосування спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності встановлених підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Дочірнє іноземне підприємство «ДНІПРОДОР» (код ЄДРПОУ 32835987) зареєстровано 06.05.2004 та здійснює діяльність за адресою 53600, Україна, Синельниківський район, Дніпропетровська область, с-ще Покровське, вул. Центральна, буд. 29а за основним кодом КВЕД 42.11 - Будівництво доріг і автострад. 
09.03.2026 Дочірнє іноземне підприємство «ДНІПРОДОР» (код ЄДРПОУ 32835987) керуючись п.п. 69.28. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України, подало до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області повідомлення про втрату первинних документів фінансово-господарської діяльності з 01.10.2023 по 29.12.2025.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області розглянуто повідомлення про втрату первинних документів ДІП «ДНІПРОДОР» та прийнято рішення №24708/6/04-36-07-03-13 від 01.04.2026 про відмову в застосуванні спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями для ДІП «ДНІПРОДОР»".
В оскаржуваному рішенні Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вказало про те, повідомлення ДІП «ДНІПРОДОР» не відповідає прямо визначеній за змістом підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України кваліфікуючій умові щодо можливості застосування підприємством спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Податкова адреса ДІП «ДНІПРОДОР» не підпадає під Перелік територій, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 28.02.2025 №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за №380/43786, із змінами і доповненнями. 
ДІП «ДНІПРОДОР» не вжито заходів розумної обережності з метою забезпечення збереження первинних документів фінансово-господарської діяльності за період з 01.10.2023 по 29.12.2025, а навпаки – прийнято управлінські рішення, які об`єктивно підвищували ризик їх втрати. 
Відповідач вважає, що згідно реєстраційних даних податковою адресою ДІП «ДНІПРОДОР» є Дніпропетровська область, Синельниківський район, с-ще Покровське, вул. Центральна, буд. 29-А, а відповідно до наданої протягом грудня 2025 року – березня 2026 року до податкового органу звітності зазначено податкову адресу: вул. Олександра Оцупа, буд. 2, м. Дніпро, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 49051, тобто місцезнаходження платника податків, де здійснюється фінансово-господарська діяльність. 
Таким чином, контролюючий орган обґрунтовує, що ДІП «ДНІПРОДОР» не провадило діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, а отже не має права на застосування спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності встановлених підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:
2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до статей 39 і 39-2, пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу;
1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;
1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;
1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
За приписами п. 44.5 ст. 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, який в подальшому на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Законом України від 01.04.2022 №2173-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо адміністрування окремих податків у період воєнного, надзвичайного стану" у пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні Положення" ПК України доповнено, зокрема, пунктом 69.28 такого змісту: "Установити, що до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, і не можуть пред`явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, як виняток із положень статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Підставами неможливості пред`явлення первинних документів є втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів або знаходження їх на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, у разі якщо їх неможливо вивезти або їх вивезення пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я платника податків, фізичних осіб чи неможливе у зв`язку з адміністративними перешкодами, встановленими органами влади.
У разі втрати та/або неможливості вивезення первинних документів платник податків/податковий агент подає до контролюючого органу в довільній формі повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, підписане керівником підприємства та головним бухгалтером, в якому зазначаються: обставини, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкові (звітні) періоди, а також загальний перелік первинних документів (за можливості - із зазначенням реквізитів).
Дані та показники податкової звітності платника податків/податкового агента за податкові (звітні) періоди, зазначені у повідомленні, не можуть бути піддані сумніву лише на підставі відсутності первинних документів. Подане повідомлення є також підставою для збереження витрат (включаючи витрати у зв`язку з придбанням цінних паперів/корпоративних прав) та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (включаючи від`ємний фінансовий результат за операціями з цінними паперами/корпоративними правами), та/або податкового кредиту з податку на додану вартість, та/або суми від`ємного значення податку на додану вартість минулих податкових (звітних) періодів без наявності договірних, розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Після подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів у зв`язку з їх знаходженням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, запроваджується мораторій на проведення документальних перевірок щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів.
Якщо після подання повідомлення про неможливість вивезення первинних документів платнику податків/податковому агенту стане відомо про втрату таких документів, такий платник податків/податковий агент зобов`язаний подати до контролюючого органу повідомлення про втрату первинних документів із зазначенням обставин такої втрати.
Платники податків/податкові агенти, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього підпункту, не підлягають перевірці контролюючим органом щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення дії воєнного стану.
Втрата документів, що не пов`язана з проведенням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, бойових дій, не надає права платнику податків/податковому агенту застосовувати положення цього підпункту.
Обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган. Платник податків/податковий агент, який безпідставно застосував положення цього підпункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податків, та несе відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У разі відмови у застосуванні положень цього підпункту контролюючий орган не пізніше одного місяця з дати отримання відповідного повідомлення від платника податків/податкового агента видає вмотивоване рішення із зазначенням підстави та доказів такої відмови.
Рішення контролюючого органу може бути оскаржено в адміністративному чи судовому порядку. До винесення остаточного рішення по справі контролюючий орган не може піддавати сумніву показники податкової звітності, а також ініціювати проведення будь-якої перевірки платника податків/податкового агента щодо податкових (звітних) періодів, зазначених у відповідному повідомленні.
У податкових (звітних) періодах, зазначених у відповідному повідомленні, не може бути переглянуто у бік збільшення суми податкових зобов`язань з податків і зборів, задекларовані в податкових деклараціях за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, задекларовані в податкових деклараціях/розрахунках за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлені в податкових деклараціях за зазначені звітні періоди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та територій, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України".
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" від 11.04.2023 №3050-IX абзац перший підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні Положення" ПК України викласти в такій редакції:" Установити, що до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України і не можуть пред`явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, як виняток із положень статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності".
Також вказаним Законом абзац тринадцятий підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні Положення" ПК України викладено в такій редакції: "Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку".
В постанові від 21.08.2025 у справі №160/12274/24 Верховний Суд зробив висновок, що для правильного застосування приписів підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України важливо встановити всі суттєві обставини, зокрема: факт проведення діяльності на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України; неможливість пред`явити або втрата первинних документів у зв`язку з цими подіями; загальний перелік первинних документів (за можливості - із зазначенням реквізитів).
Верховний Суд зазначає, що законодавець виклавши підпункт 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні Положення" ПК України в новій редакції звузив коло суб`єктів, які підпадають під дію вказаного підпункту.
Так, якщо підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні Положення" ПК України, в редакції чинній до 05.05.2023, було передбачено, що його положення підлягають застосуванню до платників податків платників/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, то редакція вказаного підпункту чинна з 06.05.2023 передбачає його застосування вже до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України.
При цьому суд звертає увагу на те, що саме абзацом 1 підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні Положення" ПК України визначено коло суб`єктів до яких підлягає застосуванню вказаний підпункт. А решта абзаців лише визначають порядок застосування спеціальних правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Відповідно станом на 09.03.2026, дату звернення позивача до відповідача з повідомленням про неможливість вивезення первинних документів, дія підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні Положення" ПК України розповсюджувалась на платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України.
Відповідно до пункту 1 Постанови №1364 (в редакції чинній з 16.01.2025 по 31.03.2026) перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Також пунктом 1 Постанови №1364 передбачено, що до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій, території активних бойових дій та території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
З 27.12.2022 по 19.03.2025 Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004.
З 20.03.2025 набрав чинності Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 №376 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за №380/43786.
Дочірнє іноземне підприємство «ДНІПРОДОР» (ЄДРПОУ 32835987) знаходиться за адресою: 53600, Україна, Синельниківський район, Дніпропетровська область, с-ще Покровське, вул. Центральна, буд. 29а.
Згідно згаданого Переліку с-ще Покровське Покровської селищної територіальної громади (UA12140250010057863) з 08.10.2025 включено до зазначеного переліку територій, за ознакою територія активних бойових дій.
Щодо посилань відповідача відносно наданої протягом грудня 2025 року – березня 2026 року до податкового органу звітності зазначено податкову адресу: вул. Олександра Оцупа, буд. 2, м. Дніпро, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 49051, суд зазначає наступне.
Відповідно до норм ПК України податкова інформація є одним із джерел інформації, яке податкові органи можуть використовувати для здійснення своїх повноважень та функцій. При цьому, така інформація має бути підтверджена належними і допустимими доказами, зокрема, документами бухгалтерського і податкового обліку платника податку, його контрагента. Отримана відповідачем податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією.
Як зазначено позивачем та перевірено судом, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань адреса позивача - 53600, Україна, Синельниківський район, Дніпропетровська область, с-ще Покровське, вул. Центральна, буд. 29а.
Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі;
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація базується на таких основних принципах, зокрема, об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відтак, законні підстави використання податкової інформації зазначеної в податковій звітності для встановлення місцезнаходження Позивача - відсутні, з огляду на наявність відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Оцінуючи спірне рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №26800/6/04-36-07-12 від 07.04.2026 мотиви та обставини його прийняття, а також обставини, що призвели до звернення позивача до відповідача з повідомленням про втрату документів, судом встановлено наступне.
За наявним в матеріалах справи Наказом ДІП «ДНІПРОДОР» від 03.12.2025 №03/12-25 підприємством для ведення бухгалтерської документації прийнято рішення організувати пошук нежитлового приміщення, придатного для ведення бухгалтерського обліку.
В подальшому, згідно Наказу ДІП «ДНІПРОДОР» від 23.12.2025 №23/12-25 до орендованого приміщення за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Покровське, вул. Центральна, буд. 15 та складено акт приймання-передачі архіву бухгалтерської документації №24/12-25 від 24.12.2025, останній містить загальний перелік документів, адресу приміщення, кількість документів, а також інформацію про відповідальних осіб.
Факт того, що 29.12.2025 приблизно об 11:00 годині відбулось влучання 2 КАБів в приміщення за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Покровське, вул. Центральна, буд. 15 збоку агресора рф не оспорюється сторонами.
Зазначене підтверджується, витягом з ЄРДР про вчинення кримінального провадження 12025250310004280 ст. 438 ч. 1 КК України, згідно якого нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Покровське, вул. Центральна, буд. 15, зруйновано внаслідок обстрілу рф.
Також, в матеріалах справи наявний лист ГУНП в Дніпропетровській області №896412026 від 28.02.2026, згідно якого правоохоронним органом зазначено, що дійсно 29.12.2025 відбувся збройний обстріл з боку військ російської федерації населеного пункту с-ще Покровське, Покровської ТГ, Синельниківського району, Дніпропетровської області.
Із зазначеного листа встановлено, що даний факт зареєстровано слідчими СВ УСБУ у Дніпропетровській області у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №2202504000002595 від 30.12.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, до самого листа додано витяг з ЄРДР та фото з місця події.
Відтак, судом встановлено, що мала місце подія втрати первинних документів, на територіях активних бойових дій внаслідок обстрілу збройними формуваннями російської федерації.
Також, досліджуючи повідомлення про втрату первинних документів (далі - повідомлення) ДІП «ДНІПРОДОР» (вх. до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.03.2026 №29041/6), судом встановлено, що підприємством визначено загальний перелік первинних документів з 01.10.2023 по 29.12.2025 у відповідності до підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Як передбачено підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, у разі відмови у застосуванні положень цього підпункту контролюючий орган не пізніше одного місяця з дати отримання відповідного повідомлення від платника податків/податкового агента видає вмотивоване рішення із зазначенням підстави та доказів такої відмови.
Аналізуючи аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідач вважає, оскільки позивачем не було подано до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (за формою 20-ОПП), відповідно є підставою для відмови.
Суд не погоджується з такими доводами, оскільки повідомлення за формою №20-ОПП є складовою облікових даних конкретного платника податків, оскільки стосується об`єктів оподаткування та/або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль.
Згідно з п. 117.1 ст. 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Відтак, неподання платником податків повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП є лише підставою для застосування до такого платника штрафних санкцій, але жодним чином не впливає на ведення господарської діяльності, та не може свідчити про те, що за вказаною адресою не проводилась господарська діяльність.
Отже, неподання повідомлення за формою №20-ОПП вказує на порушення платником податків обов`язку повідомити про здійснення господарської діяльності за його місцезнаходженням, але жодним чином не спростовує факту зберігання первинних документів на такому об`єкті.
Відтак, відсутність у повідомленні за формою №20-ОПП цього об`єкта, у спірний період та на час звернення з повідомленням, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог платника податків при поданні повідомлення в порядку підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Поряд з цим, матеріали справи містять копію договору cуборенди нежитлового приміщення №5/19-12/25 від 19.12.2025, акт прийому-передачі приміщення, що спростовують твердження відповідача.
Суд також, відхиляє доводи відповідача про відсутність в договорі cуборенди нежитлового приміщення №5/19-12/25 від 19.12.2025 даних орендаря, а саме РНОКПП.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Оскільки, станом на момент розгляду справи вищезазначений договір не визнавався нечинним, відсутні обставини, що встановлюють його нікчемність, відповідно незазначення РНОКПП не створює обставин, за яких би даний договір не мав юридичної сили, оскільки зазначення в договорі РНОКПП не є істотною умовою договору.
Cудом також встановлено, що однією з обставин для відмови в застосуванні положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України контролюючий орган посилається на те, що до повідомлення не надано документи на підтвердження факту перевезення/ переміщення архіву бухгалтерської документації до смт. Покровське, вул. Центральна, буд. 15, зокрема, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, акти списання палива тощо. Вказує, що інформацію про наявність обладнання (пакувальних станцій, зшивачів, верстатів тощо), архівних шаф, коробів, контейнерів, стелажів, боксів, що зазвичай використовуються для зберігання паперової документації, ДІП «ДНІПРОДОР» також не надано. 
Суд критично ставиться до відповідних доводів відповідача, оскільки чинне законодавство не визначає чіткого переліку документів, які платник податків має надати до контролюючого органу разом з повідомленням для розгляду питання застосування положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Крім того, оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №26800/6/04-36-07-12 від 07.04.2026 містить інформацію про наявність транспортних засобів.
У силу правових позицій постанови Верховного Суду від 19.03.2024 у справі №340/11/23: 1) «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації; 2) громада володіє деякими ознаками суб`єкта публічно-правових відносин, може мати власні (публічні) інтереси, що є відмінними від інтересів конкретної (приватної) особи. При цьому, Основним Законом України (ст. ст. 13, 23, 41, 43, 89 та 95) передбачено, що суспільні (публічні) інтереси підлягають самостійному захисту, а також обов`язковому врахуванню при прийнятті найважливіших рішень на рівні держави або відповідної територіальної громади; 3) Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.02.2019 у справі №810/2763/17, за загальним визначенням «публічним інтересом» є важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації; тобто публічний інтерес є не чим іншим, як певною сукупністю приватних інтересів. В адміністративному праві під поняттям «публічна адміністрація» слід розуміти систему органів державної виконавчої влади та виконавчих органів місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та інші суб`єкти, наділені адміністративно-управлінськими функціями, які діють з метою забезпечення як інтересів держави, так і інтересів суспільства в цілому, а також сукупність цих адміністративно-управлінських дій та заходів, встановлених законом.; 4) В постанові від 27.05.2021 у справі №520/5622/19 Верховний Суд у пункті 55 зауважив, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення.; 5) Аналіз наведених юридичних позицій Конституційного Суду України та правових висновків Верховного Суду свідчить про те, що публічний інтерес складається з інтересів держави, її органів і посадових осіб, а також інтересів суспільства, його частин, груп, прошарків, які стосуються невизначеного (широкого кола осіб), тоді як приватний інтерес це завжди інтерес окремих (конкретно визначених) осіб. Тож, на противагу приватним інтересам публічні інтереси поєднують лише ті інтереси, які однаковою мірою є важливими для кожного члена суспільства (певної чітко невизначеної його частини) та які реалізовуються через державно-владні механізми у визначений законодавством спосіб. Натомість, суб`єктивне право являє собою міру можливої поведінки (міру свободи) особи, направлену на реалізацію її приватного інтересу. При цьому захист індивідуально виражених прав та інтересів конкретної особи відбувається за ініціативи самого суб`єкта цього приватного інтересу, оскільки особа самостійно, на власний розсуд вирішує, чи вступати їй в певні відносини, яку дію вчинити, обираючи способи реалізації своїх інтересів, через право, визначене в законодавстві, яке регулює відповідну сферу організації та реалізації певних правовідносин.
Застосовуючи сформульовані Верховним Судом у постанові від 19.03.2024 у справі №340/11/23 ознаки публічного інтересу суспільства, суд робить висновок про те, що у спорі про наявність або відсутність підстав для поширення на конкретного учасника суспільних відносин платника податків приписів п.п. 69.28 п. 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України конкурують між собою публічний інтерес суспільства на здійснення контролю за податковою дисципліною суб`єктів права з метою подальшого формування державних (бюджетних) фінансів та приватний інтерес конкретного платника податків у фактичному виконанні податкового обов`язку за процедурою п.п. 69.28 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, суть якої полягає у мовчазному погодженні контролюючого органу із правильністю та повнотою обчислення показників документів обов`язкової податкової звітності окремих звітних податкових періодів.
Зважаючи на ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли платник податків не позбавлений можливості викладення у тексті одного повідомлення, поданого до контролюючого органу у порядку п.п. 69.28 п. 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України як обставин неможливості пред`явлення первинних документів через втрату первинних документів, так і обставин неможливості пред`явлення первинних документів через неможливість вивезення первинних документів і не обтяжений обов`язком документального підтвердження згаданих обставин.
Натомість, обов`язок доведення відсутності згаданих п.п. 69.28 п. 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України факторів та заявлених Позивачем обставин фактичної дійсності (неможливість пред`явлення первинних документів через втрату первинних документів, неможливість пред`явлення первинних документів через неможливість вивезення первинних документів) прямо покладений законом саме на територіальний контролюючий орган системи ДПС України.
Отже, суд зауважує, що позивачем виконано всі дії, які передбачені підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а судом перевірено дотримання позивачем вимог встановлених вищезазначеним підпунктом.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, відповідачем не доведено правомірності прийняття рішення №26800/6/04-36-07-12 від 07.04.2026, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області застосувати норми підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України до Дочірнього іноземного підприємства "ДНІПРОДОР" на підставі повідомлення (вх. до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.03.2026 №29041/6) за період з 01.10.2023 по 29.12.2025, суд виходить з наступного.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988), встановлено, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.
Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №802/1286/18-а.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Суд враховує сталу судову практику (постанови Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №806/2978/17, від 16.05.2019 у справі №812/1312/18, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18 та від 23.01.2020 у справі №0840/2979/18 тощо), відповідно до якої критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що податковим органом прийнято протиправне рішення №26800/6/04-36-07-12 від 07.04.2026 за наслідками розгляду повідомлення про втрату первинних документів (далі - повідомлення) ДІП «ДНІПРОДОР» (вх. до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.03.2026 №29041/6). Разом з цим, судом встановлено, що позивач надав документи, які підтверджують втрату документів та надають право застосовувати підпункт 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.
За таких обставин, з урахування зазначеного у сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги щодо зобов`язання вчинення певних дій також підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Підсумовуючи заявлені позовні вимоги, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2662,40 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією №733 від 20.04.2026.
З огляду не те, що позов задоволено в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2662,40 грн, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Дочірнього іноземного підприємства «ДНІПРОДОР» (вул. Центральна, буд. 29А, с-ще Покровське, Синельниківський район, Дніпропетровська область, 53600, код ЄДРПОУ 32835987) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17А, м. Дніпро, 49005, код ЄДРПОУ ВП 44118658) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №26800/6/04-36-07-12 від 07.04.2026 щодо відмови застосування спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до положень пп. 69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями для Дочірнього іноземного підприємства "ДНІПРОДОР".
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області застосувати норми пп. 69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України до Дочірнього іноземного підприємства «ДНІПРОДОР» на підставі повідомлення (вх. до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.03.2026 №29041/6) за період з 01.10.2023 по 29.12.2025
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Дочірнього іноземного підприємства «ДНІПРОДОР» судові витрати з оплати судового збору у сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський