ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 320/18068/24
провадження № К/990/55245/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської В. Е., Уханенка С. А.
розглянув у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції справу
за позовом  ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого - Ключковича В. Ю., суддів: Беспалова О. О., Грибан І. О.
І. Обставини справи
1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області (далі - ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київській обл.), в якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл. щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168;
1.2. стягнути з ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київській обл. додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі 96667,00 грн на користь ОСОБА_1 .
2. На обґрунтування позову позивач зазначає, що він проходив службу в ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київській обл. та звільнився за власним бажанням 20 квітня 2022 року.
Позивач стверджує, що з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених Державної судової адміністрації України.
Однак, позивачу в період проходження служби не виплачено вказану додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір якої збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року позов задоволено частково.
3.1. Визнано протиправною бездіяльність ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київській обл. щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168.
3.2. Зобов`язано ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київській обл. видати наказ про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 03 березня 2022 року по 02 квітня 2022 року включно.
3.3. В решті позову - відмовлено.
4. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 01 грудня 2025 року скасував рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та закрив провадження у цій справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
5. Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд керувався тим, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала справа № 640/16267/22, спірні правовідносини у якій стосувалися одного й того ж предмету спору (оскарження того самого рішення/дії/бездіяльності) та між тими самими сторонами. 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що за результатами розгляду справи № 640/16267/22 існує судове рішення, яке набрало законної сили.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України з огляду на наявність уже вирішеної справи з ідентичним предметом та підставами позову, що виключає можливість повторного розгляду того самого спору.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
6. Позивач, уважаючи постанову суду апеляційної інстанцій такою, що прийнята з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.
7. Аргументи скарги зводяться до того, що закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, тобто повинні збігатися сторони, предмет і підстави позовів. Водночас автор скарги стверджує, що спір у цій справі не є тотожним спору у справі № 640/16267/22.
Автор скарги зауважує, що спір у цій справі стосується невиплати позивачу збільшеної додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000 грн у розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі - Постанова № 168), за визначений позовними вимогами спірний період. Зазначена збільшена винагорода за своєю правовою природою є спеціальною виплатою, яка відрізняється від загальної додаткової винагороди (до 30 000 грн), оскільки нараховується не за сам факт проходження служби під час воєнного стану, а пропорційно часу фактичної участі у відповідних діях та заходах. Предметом доказування у цій справі є наявність у позивача права саме на збільшену додаткову грошову винагороду до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі, оскільки така виплата за Постановою № 168 пов`язується з безпосередньою участю особи у бойових діях або з виконанням завдань із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у тому числі за умови перебування в районах здійснення таких заходів. Саме тому вимоги позивача у цій справі ґрунтуються на доведенні фактичних обставин і юридичних фактів його участі у зазначених діях та заходах у межах спірного періоду, визначеного у позовній заяві, а також на необхідності надати належну правову оцінку поданим доказам (зокрема, витягам з бойових розрахунків та іншим документам, що підтверджують виконання зазначених завдань).
У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
8. Верховний Суд ухвалою від 19 січня 2026 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції, якою закрито провадження у справі, підставою касаційного оскарження є порушення цим судом норм процесуального права.
9. Представник ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київській обл. подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
ІІІ. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
10. Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
11. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
12. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, матеріали справи та мотиви, покладені в основу оскаржуваного судового рішення суду, Верховний Суд виходить із такого.
13. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
14. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, що вже розглянуті й остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
15. Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
16. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги і з тих же підстав.
17. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення.
18. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
19. Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, що обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, що були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
20. Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.
21. Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.
22. Проаналізувавши підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження, оскільки має місце спір, що виник між тими самими сторонами, стосується одного й того самого предмету і заявлений з тих самих підстав, що й у справі № 640/16267/22, за результатами розгляду якої Київський окружний адміністративний суд ухвалив рішення від 24 січня 2024 року, яке набрало законної сили.
23. У доводах касаційної скарги автор зазначив, що спір у цій справі не є тотожним спору у справі № 640/16267/22. 
24. Отже, варто проаналізувати підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін у цій справі та у справі № 640/16267/22.
25. Звертаючись з цим позовом до суду, позивач заявив такі позовні вимоги:
визнати протиправною бездіяльність ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл. щодо невиконання вимог Постанови № 168;
стягнути з ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київській обл. додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168 у розмірі 96667,00 грн на користь ОСОБА_1 .
26. У справі № 640/16267/22 позивач, звертаючись із позовом до ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл., просив суд:
визнати протиправною бездіяльність ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл. щодо невиконання вимог Постанови № 168;
визнати протиправною бездіяльність центрального органу управління Служби судової охорони щодо невиконання вимог Постанови № 168;
стягнути додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168 у розмірі 186 648,00 грн в межах суми стягнення за один місяць.
27. Наведене свідчить, що суб`єктний склад сторін і предмет спору у цій справі та у справі № 640/16267/22 є аналогічним.
28. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі № 640/16267/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл. щодо невиконання вимог Постанови № 168.
Зобов`язано ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл. нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 за період з 24 лютого 2022 року у розмірі 30 000,00,00 грн на місяць.
В решті позову відмовлено.
29. У доводах автор касаційної скарги наголошує, що у зразковій справі, яка стосувалась виплат співробітникам Служби судової охорони, Верховним Судом викладено правову позицію у рішенні від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 (провадження № Пз/990/4/22) та підтверджений за результатами апеляційного перегляду у зразковій справі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 260/3564/22 (провадження № 11-74заі23). Водночас зазначений правовий висновок сформульований у межах спору, предметом якого було нарахування та виплата співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди під час дії воєнного стану відповідно до Постанови № 168, саме у частині загальної додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень на місяць (у подальшому - «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць») за виконання звичайних службових повноважень під час дії воєнного стану в Україні. Натомість правовий висновок у зазначеній зразковій справі не розкриває та не вирішує питання застосування пункту 1 Постанови № 168 у частині нарахування та виплати саме збільшеної додаткової грошової винагороди до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі, оскільки така виплата за своєю правовою природою є спеціальною і залежить від встановлення інших юридичних фактів та іншого предмета доказування, а саме фактичної участі у бойових діях або у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення таких заходів.
30. Варто зазначити, що підстави позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Своєю чергою такі обставини складають юридичні факти, які зумовлюють певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних правовідносинах.
Отже, предмет і підстави позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права й обов`язку.
При цьому, визначаючи підстави позову як складові елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.
31. Так, у справі № 640/16267/22 на обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл., починаючи з 24 лютого 2022 року протиправно не виплачує йому як співробітнику Територіального управління щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн, передбачену Постановою № 168.
Під час розгляду вказаної справи суд першої інстанції встановив, що позивач є співробітником ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл. та відповідно до Постанови № 168 у позивача як співробітника Служби судової охорони, з 24 лютого 2022 року виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн щомісячно. Водночас додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, наказ щодо встановлення або виплати такої додаткової винагороди не видавався.
32. У справі ж, що розглядається, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що Постановою № 168 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Позивач стверджує, що згідно з довідкою про залучення ОСОБА_1 до виконання службових (службово-бойових) завдань від 29 лютого 2024 року № 22, наданої центральним органом управління Служби судової охорони та відповідно до витягів з бойових розрахунків позивач у період з 03 березня 2022 року по 02 квітня 2022 року був безпосередньо залучений до виконання завдань зі здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Однак додаткова винагорода у збільшеному розмірі до 100 000,00 грн позивачу не виплачувалась.
33. Наведене свідчить, що у справі № 640/16267/22 вирішено питання права позивача на отримання щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн, передбачену Постановою № 168, виплата якої здійснюється як співробітнику Служби судової охорони.
Натомість у справі, що розглядається, позивач вважає, що має право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
34. Таким чином, у цій справі та у справі № 640/16267/22, хоча і співпадають сторони, та предмет, але підстави позовів є різними, що свідчить про виникнення між ОСОБА_1 та ТУ Служби судової охорони у м. Києві та Київської обл. нових спірних правовідносин, вирішення яких не охоплюється виконанням рішення у справі № 640/16267/22.
35. Отже, судом апеляційної інстанції здійснено неправильний порівняльний аналіз підстав, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається та у справі № 640/16267/22.
36. За таких обставин висновки суду апеляційної інстанції про те, що вимоги, заявлені позивачем у цій справі, вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі № 640/16267/22 та їх фактично вже було вирішено по суті, є помилковими, що виключає наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 328 КАС України.
37. За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанцій допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення постанови, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.
38. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
39. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 320/18068/24 скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

С. А. Уханенко