Справа № 201/6928/25
Провадження № 2/201/599/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Куць О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Піняєва В.Д.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Дніпровської міської ради — Семчук Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на проведення процедури приватизації земельної ділянки без участі співвласників домоволодіння, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на проведення процедури приватизації земельної ділянки без участі співвласників домоволодіння (т.1, а.с. 1-3).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 року для розгляду цивільної справи № 201/6928/25 визначено суддю Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. (т.1, а.с. 16-17).
Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра Куць від 09 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов, а третій особі — письмові пояснення (а.с.20).
Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року витребувано у Першої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №88/2009, заведену після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.44).
28 листопада 2025 року до суду від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшли письмові пояснення.
Вказували, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту, належним відповідачем у даній справі може бути виключно Дніпровська міська рада, але лише в частині оскарження відмови або бездіяльності щодо розгляду заяви позивача, оскільки у цій ситуації розпорядче рішення про надання або відмову у наданні земельної ділянки не було прийнято, позовні вимоги можуть бути спрямовані лише на зобов`язання міської ради повторно розглянути заяву позивача, а не на вирішення питання про право власності чи розпорядження землею. Крім того, спір між фізичними особами не може стосуватися питань розпорядження землями комунальної власності, адже такі повноваження належать виключно органам місцевого самоврядування.
З наведених підстав просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на проведення процедури приватизації земельної ділянки без участі -співвласників домоволодіння відмовити (т.1, а.с. 71-77). 
29 грудня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи №88/2009, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 94-112).
14 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 направила до суду додаткові пояснення, вказувала, що позовні вимоги про приватизацію землі без згоди співвласника є єдиним доступним способом захисту прав позивача. ОСОБА_2 понад 20 років не проживає за місцем реєстрації, не бере участь в утриманні житла, не сплачує податки та комунальні платежі. Ії бездіяльність (неоформлення спадщини до кінця та ігнорування запитів позивача) є формою зловживання правом (ст. 13 ЦК України). Позивач не може бути обмежена у праві на приватизацію землі через недобросовісну поведінку іншої особи. Свідоме ухилення ОСОБА_2 від завершення оформлення спадщини протягом понад 15 років свідчить про те, що відповідач використовує свій правовий статус не для задоволення власних потреб, а для блокування прав позивача. Оскильки норми ст. 118 ЗК України вимагають спільної заяви власників, а відповідач штучно пітримує стан «неоформленого володіння», єдиними механізмом відновлення справедливості є судове рішення, яке дозволить приватизацію без її участі. Вказувала, що вимога про усунення перешкод у приватизації через надання дозволу на розробку документації без підпису співвласника є саме ефективним способом захисту (т.1, а.с.113).
23 січня 2026 року позивач ОСОБА_4 подала позовну заяву в новий редакції  до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на проведення процедури приватизації земельної ділянки без участі співвласників домоволодіння, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником 47/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свівласником інших 53/100 часток була ОСОБА_3 , яка померла у 2009 році. Спадкоємицею, яка прийняла спадщину, але не оформила право власності, є ОСОБА_2 
ОСОБА_2 , подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (спадкова справа № 88/2009), згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України вважається власником 53/100 часток домоволодіння з моменту відкриття спадщини. Проте, протягом багатьох років ОСОБА_2 навмисно не отримує свідоцтво про право на спадщину та не реєструє право власності. Така тривала бездіяльність спадкоємця, який прийняв спадщину, але не оформлює її, є формою зловживання правом, оскільки це створює штучну перешкоду для позивача (співвласника) у реалізації його права на приватизацію земельної ділянки.
ОСОБА_1 понад 20 років їмовірно проживає в Ізраїлі, самоусунулася від обов`язків співвласника та відмовляється від спілкування щодо приватизації.
Дніпровська міська рада листом від 12 березня 2025 року відмовила ОСОБА_1 у приватизації, посилаючись на відсутність сільної заяви усіх співвласників. 
Відповіно до ст. 121 ЗК України ОСОБА_1 має право на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Бездіяльність ОСОБА_2 та формальна відмова Дніпровської міської ради створюють ситуацію «замкненого кола», що порушує майнові права позивача. 
Поділ будинку внатурі є технічно неможливим, отже єдиним способом захисту є усунення перешкод у судовому порядку (ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України), що підтверджується листом ГоловАПУ ДМР від 08 січня 2026 року.
З наведених підстав позивач просила усунути їй, ОСОБА_1 , перешкоди з боку ОСОБА_2 у реалізації права на приватизацію земельної ділянки площею 0,0723 га за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання права самостійно здійснювати всі дії, необхідні для присвоєння кадастрового номера та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а саме: право на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та право на її подання до Дніпровської міської ради без згоди та підпису ОСОБА_2 .
Зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути питання про передачу земельної ділянки (або її частини) у власність ОСОБА_1 на підставі технічної документації, розробленої без підпису співвласника ОСОБА_2 (т.1, а.с.153-154).
У відзиві на позовну заяву Дніпровська міська рада посилалась на те, що позивачем не доведено, що саме ОСОБА_2 є власником 53/100 домоволодіння по АДРЕСА_1 , оскільки це не підтверджено жодними доказами у справі, право власності на вказану частину домоволодіння не зареєстровано. Крім того, позивачем не підтверджено звернення до ОСОБА_2 з проханням щодо проведення процедури приватизації земельної ділянки чи офіційної відмови ОСОБА_2 у цьому, а посилання позивача на те, що доказами порушення її прав відповідачем — 1 є проект договору з сертифікованим землевпорядником на виконання проектно-вишукувальних робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відмова-роз`яснення щодо неможливості укладання договору без згоди співвласника домоволодіння, оскільки вказані доводи не спростовують встановлений факт відсутності доказів щодо звернення позивача до відповідача-1 з питання приватизації земельної ділянки.
З наведених підстав, з огляду на недоведеність позову, Дніпровська міська рада просила вімовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі (т.1, а.с. 153-154).
Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву в новій редакції (т.1, а.с.181).
19 лютого 2026 року Дніпровська міська рада подала відзив на позовну заяву. Відповідач вказував, що позивачем не доведено, що саме ОСОБА_2 є власником 53/100 домоволодіння, а відтак не може бути відповідачем у справі. Крім того, у справі відсутній предмет спору, оскільки позивач вже зверталась до суду із аналогічним позовом й рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року у задоволенні її позовних вимог було відмовлено. Вказане рішення суду у справі № 201/11429/23 набрало законної сили постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про недоведеність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дніпровська міська рада з посиланям на норми Закону вказувала, що співвласник жилого будинку має право сформувати земельну ділянку під частиною будинку та набути її у власність, виділивши цю частину будинку в окреме домоволодіння. Позивачем обрано неправильний спосіб захисту її цивільних прав. З наведених підстав Дніпровська міська рада просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.1, а.с. 198-204).
У відповіді на відзив від 03 березня 2026 року позивач вказувала щодо безпідставності тверджень Дніпровської міської ради стосовно того, що ОСОБА_2 не є співвласником домоволодіння, оскільки відповідач подала заяву про прийняття спадщини ще у 2009 році, однак зловживає своїми правами, не отримуючи свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, на переконання позивача, міська рада помилково посилається на поділ майна як альтернативний шлях. ОСОБА_1 наголошувала, що технічна неможливість поділу будинку підтверджується офіційним листом ГоловАПУ ДМР від 08 січня 2026 року. Це доводить, що приватизація землі без згоди недобросовісного співвласника є єдиним ефективним способом захисту її майнових прав. Позивач вказувала, що поданий нею позов у даній цивільній справі базується на нових підставах та доказах, які не досліджувались раніше: висновок ГоловАПУ від 2026 року та архівні матеріали спадкової справи. Відтак справа не є аналогічною справі № 201/11429/23. Триваюча понад 15 років бездіяльність ОСОБА_2 , зафіксована новими документами, створює нову правову ситуацію, що потребує судового втручання. Відмова міської ради у приватизації через відсутність підпису особи, яка понад 20 років проживає за кордоном та ігнорує обов`язки співвласника, створює ситуацію «замкненого кола». На переконання позивача, судове рішення у даній справі має стати юридичною підставою для реалізації її конституційного права на приватизацію землі під належною їй нерухомістю (ст. 121 ЗК України (т.1, а.с. 234).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась.
Представник Дніпровської міської ради — Семчук Н.В. просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області — Агеєва М.А. просила розглядати справу без її участі (т.1, а.с. 186-187).
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управіння юстиції (т.1, а.с.96 зворот).
ОСОБА_3 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 . 
30 січня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до Першої дніпропетровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої заведено спадкову справу № 88-2009 (т.1, а.с.95-145).
За життя ОСОБА_3 постійно проживала і була зарєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно листа КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 5705 від 09 червня 2020 року право власності на 47/100 домоволодіння по АДРЕСА_1 було зареєстровано за батьком позивача — ОСОБА_5 на підставі рішення народного суду Жовтневого району м. Дніпропетровська від 17 березня 1971 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР 20 листопада 1997 року та записано в реєстрову книгу № 277 за реєстровим № 12 (т.1, а.с.9)..
Матеріали справи містять наданий ОСОБА_1 план дворового місця під № НОМЕР_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що розташоване в АДРЕСА_3 , який було складено як доказ для судової справи за позовом до Катеринославської міської управи про право власності за давністю володіння землею (т.1, а.с. 166).
ОСОБА_3 є власником інших 53/100 вказаного домоволодіння на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 липня 2002 року за реєстром № 5-2734 та рішення народного суду Жовтневого району м. Дніпропетровська від 17 березня 1971 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР 02 вересня 2002 року та записано в реєстрову книгу № 277 за реєстровим № 12 (т.1, а.с.9).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня 2021 року ОСОБА_1 успадкувала 47/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після свого батька ОСОБА_5 (т.1, а.с.5).
Із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталась, що підтверджується матеріалами спадкової справи. 
Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Кравцової А.І. від 25 липня 2023 року відмовлено позивачу ОСОБА_1 про вчинення нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки згідно матеріалів спадкової справи № 88/2009, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем який подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини до Першої дніпровської державної нотаріальної контори, є дочка спадкодавця ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 не було подано у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, та в неї відсутній факт прийняття спадщини, отже вона вважається такою що не прийняла її (т.1, а.с.10).
Позивач ОСОБА_1 має намір оформити у власність (приватизувати) земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
За наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 № 36/292 від 25 лютого 2025 року щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради листом № 8/7-276 від 12 березня 2025 року повідомив, що оформлення земельної ділянки у приватну власність необхідно здійснювати по процедурі оформлення земельних ділянок у м. Дніпрі, визначеної Наказом департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 05 квітня 2023 року № 54 «Про затвердження інформаційної та технологічної карток адміністративної послуги, що надає Дніпровська міська рада».
Під час розгляду клопотання та документів, доданих до нього встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з двох квартир, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , власником іншої квартири є третя особа.
З наведених підстав Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради зазначив, що клопотання щодо приватизації земельної ділянки має подаватись одночасно усіма співвласниками та користувачами житлового будинку
Також у листі зазначено, що земельна ділянка може надаватись для обслуговування житлового будинку окремо кожному власнику незалежно від кількості співвласників такого будинку, але лише у разі, якщо будинок розділено на окремі домоволодіння, які мають окрему адресу (т.1, а.с.8).
Листом № Т-799/0-0.134-1254/6-23 від 17 серпня 2023 року Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру з посиланням на норми чинного законодавства повідомила, що позивач як співвласник домоволодіння, має право сформувати земельну ділянку під частиною будинку та набути її у власність, виділивши цю частину будинку в окреме домоволодіння (т.1, а.с.).
Звертаючись із позовною заявою, позивач вказувала, що протягом багатьох років ОСОБА_2 навмисно не отримує свідоцтво про право на спадщину та не реєструє право власності. Така тривала бездіяльність спадкоємця, який прийняв спадщину, але не оформлює її, є формою зловживання правом, оскільки це створює штучну перешкоду для неї, як співвласника, у реалізації права на приватизацію земельної ділянки.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини;ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Згідно ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку, співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Згідно вимог частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно з п. г ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0.10 гектара.
Громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.
Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновления) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.
Згідно з пунктом 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, інші об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди, лінійні об`єкти енергетичної інфраструктури), право власності на які зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників таких об`єктів на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.
Склад технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений статтею 55 Закону України «Про землеустрій». Разом з тим, згідно з частиною першою статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Звертаючись із уточненою позовною заявою, позивач просила усунути їй, ОСОБА_1 , перешкоди з боку ОСОБА_2 у реалізації права на приватизацію земельної ділянки площею 0,0723 га за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання права самостійно здійснювати всі дії, необхідні для присвоєння кадастрового номера та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а саме: право на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та право на її подання до Дніпровської міської ради без згоди та підпису ОСОБА_2 .
Згідно з частиною другою статті 183 Цивільного кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (125, 126 Кодексу).
Згідно ст. 79 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.
Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Таким чином, співвласник жилого будинку має право сформувати земельну ділянку під частиною будинку та набути її у власність, виділивши цю частину будинку в окреме домоволодіння.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26) органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.
Згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 ЗК України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Це означає, що лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 не зверталась до ОСОБА_2 з питанням щодо проведення приватизації земельної ділянки, оскільки, згідно пояснень позивача, остання виїхала на інше місце проживання багато років тому, офіційної відмови уповноважених органів в приватизації земельної ділянки матеріали справи не містять.
Сторонами не заперечується, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, що позивач, для захисту своїх прав, як співвласника домоволодіння, також не зверталась до компетентних органів з питань щодо формування земельної ділянки під належною їй частиною будинку та щодо набуття її у власність, а також щодо виділення частини будинку в окреме домоволодіння.
Зокрема, у судовому засіданні позивач пояснила, що хоче приватизувати усю земельну ділянку, оскільки відповідач ОСОБА_2 тривалий час не проживає по АДРЕСА_1 , не подає спільну заяву до органів приватизації. 
Вказані вимоги заявника порушують майнові права ОСОБА_2 . 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкоди з боку ОСОБА_2 у реалізації права на приватизацію земельної ділянки площею 0,0723 га за адресою: АДРЕСА_1 .
З наведених підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов`язання Дніпровської міської ради розглянути питання про передачу земельної ділянки (або її частини) у власність ОСОБА_1 на підставі технічної документації, розробленої без підпису співвласника ОСОБА_2 .
Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на проведення процедури приватизації земельної ділянки без участі співвласників домоволодіння, зобов`язання вчинити певні дії, – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя    О.О.Куць