ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1430/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Паливна компанія ''Астра", м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс", смт. Роздори, Синельниківський район, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1 422 157,08 грн. 

Без виклику (повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Товариство з обмеженою відповідальністю ''Паливна компанія ''Астра" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (далі - відповідач) заборгованість за договором № 2104/25-1 від 21.04.2025 у загальному розмірі 1 422 157,08 грн.
Ціна позову складається з наступних сум:
- 1 246 261,00 грн. - сума основного боргу;
- 12 907,68 - 3% річних;
- 133 379,36 грн. - пеня;
- 29 609,04 грн. - інфляційні втрати.
Ухвалою від 24.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
14.05.2026 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про долучення трекінгу відправлення листа №4900000997876 з претензією Позивача до Відповідача, копії адвокатського запиту до АТ “Укрпошта” з доказами направлення на офіційну електронну пошту та засобами поштового зв`язку із трекінгом на підтвердження отримання адвокатського запиту.
Ухвалою від 27.05.2026 позовну заяву залишено без руху. Позивачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали господарського суду про залишення позовної заяви без руху, запропоновано усунути недоліки позовної заяви, а саме надати обґрунтований розрахунок суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат із зазначенням періодів нарахування та наданням первинних документів, які підтверджують наявність заявленої позивачем суми заборгованості.
01.06.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій він уточнив позовні вимоги, та, зважаючи на відсутність можливості зменшити розмір позовних вимог з огляду на стадію розгляду справи по суті, просить задовольнити позов частково та стягнути з відповідача: 1 246 261,00 грн. суми основного боргу, 6 056,96 грн - 3% річних, 57945,87 грн. - пені, 12 165,77 грн. - інфляційних втрат.
Ухвалою від 02.06.2026 продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до частин 3- 5 статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частинами 1, 2 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Норми частини 3 цієї статті визначають, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Частини 2 - 6 статті 250 ГПК України не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження (частина 7 статті 250 ГПК).
Частиною 5 статті 252 ГПК України зазначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи, що: зазначена справа не належить до категорії справ, розгляд яких не може бути здійснений у порядку спрощеного провадження; ця справа є справою незначної складності, тому визнається судом малозначною; до суду не надходили клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (постанова ВС від 24.05.2024 у справі № 904/346/23).
Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Суд бере до уваги, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.
Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.
Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).
Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.
Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Враховуючи викладене, 02.06.2026 справу розглянуто по суті в межах розумного строку.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №2104/25-1 від 21.04.2025 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
Згідно положень ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
Так, згідно даних підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 06.12.2023 11:23.
Згідно довідки про доставку електронного листа, ухвалу від 24.03.2025 було доставлено до електронного кабінету відповідача 24.03.2025 (а.с.41).
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини укладання договору №2104/25-1 від 21.04.2025, наявність чи відстуність заборгованості за поставлений товар, правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як убачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю ''Паливна компанія ''Астра" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (Покупець) укладено договір №2104/25-1 від 21 квітня 2025 року (надалі – Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставляти (передавати у власність Покупця) на умовах, визначених цим Договором, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати на умовах, визначених цим Договором нафтопродукти, іменовані далі за текстом – «Товар».
Згідно з пунктом 2.1 Договору загальна ціна цього Договору визначається загальною вартістю поставленого Товару протягом строку дії цього Договору. Вартість окремої партії Товару погоджується Постачальником та Покупцем перед її поставкою та фіксується у видаткових накладних.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Договору Постачальник має право поставити погоджену партію Товару без попередньої оплати. В цьому випадку Покупець зобов`язаний оплатити вартість Товару у термін, що не перевищує 2 (два) календарних днів від дня постави Товару. Розрахунок Покупцем за Товар здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. В графі «Призначення платежу» Покупець зобов`язаний вказувати, що платіж здійснюється на підставі цього Договору.
Відповідно до пункту 3.1 Договору товар поставляється погодженими партіями, що підтверджується видатковими накладними на Товар, які підписуються представниками обох Сторін.
Згідно з пунктами 3.4 та 3.5 Договору Постачальник зобов`язується поставити Товар протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання передплати або письмового узгодження відповідної партії Товару до поставки. Датою поставки Товару вважається дата підписання Покупцем товаророзпорядчих (видаткових) документів.
Відповідно до пункту 5.1 Договору сторони несуть повну матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору згідно з чинним законодавством України.
У відповідності до пункту 5.2 Договору у випадку ненадходження від Покупця повної оплати за відвантажений Товар протягом строку, передбаченого Договором Продавець має право нарахувати, а Покупець зобов`язується сплатити Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в цей період, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.
Згідно з пунктом 8.4 даний Договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2025 р., але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу паливо на загальну суму6 705 824,74 грн. у відповідності до видаткової накладної №252 від 04.07.2025 на суму 992 795,00 грн. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №260 від 04.07.2025, видаткової накладної №300 від 11.07.2025 на суму 539 924,24 грн. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №309 від 11.07.2025, видаткової накладної №340 від 16.07.2025 на суму 1088782,50грн та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №349 від 16.07.2025, видаткової накладної №АС000000792 від 27.09.2025 на суму 603 632,00 грн та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №791 від 27.09.2025, видаткової накладної №823 від 02.10.2025 на суму 302 580,00 грн. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №820 від 02.10.2025, видаткової накладної №839 від 04.10.2025 на суму 250 920,00 грн та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №840 від 04.10.2026, видаткової накладної №857 від 09.10.2025 на суму 652 432,00 грн. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №860 від 09.10.2025, видаткової накладної №887 від 17.10.2025 на суму 658 258,00 грн. та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №891 від 17.10.2025, видаткової накладної №1099 від 20.11.2025 та видаткової накладної №ЛС000001099 від 20.11.2025 на суму 567 827,00 грн., товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №1 102 від 20.11.2025 товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №1 103 від 20.11.2025 р. видаткової накладної №1212 від 03.12.2025 на суму 496 434,00 грн., видаткової накладної №АС000001212 від 03.12.2025 р. на суму 496 434,00 грн., товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №1 200, видаткової накладної №1310 від 13.12.2025, видаткової накладної№АС000001310 від 13.12.2025 на суму 552 240,00 грн., товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №1 297 від 13.12.2025 р. 
Відповідачем було сплачено на користь позивача за поставку товару за договором №2104/25-1 від 21.04.2025 р.: 08.07.2025 - 800 000,00 грн.;11.07.2025 - 1 200 000,00 грн., 26.09.2025 -200 000,00 грн.; 26.09.2025- 421 501,74 грн., 03.10.2025 - 252 000,00 грн., 08.10.2025 - 700 000,00 грн.; 23.10.2025 - 347 568,00 грн.; 23.10.2025 -652 432,00 грн.; 31.10.2025 -235 822,00 грн.; 02.12.2025 -300 000,00 грн.; 12.12.2025 -350 240.00 грн.
Всього було сплачено 5 459 563,74 грн. за поставку товару відповідно до договору №2104/25-1 від 21.04.2025 р. Зазначені оплати підтверджується виписками по рахунку.
Таким чином, у відповідача перед відповідачем наявна заборгованість у розмірі 1 246 261,00 грн. за поставлений товар за договором №2104/25-1 від 21.04.2025 р.
Позивачем Відповідачу була направлена засобами поштового зв`язку претензія №1 на загальну суму 1 422 157,08 грн., з вимогою вимогу сплатити заборгованість.
Відповідач заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення позивача до суду.

01.06.2026 від позивача на виконання вимог ухвали від 27.05.2026 надійшла заява про усунення недоліків, в якій він зазначив, що, враховуючи наявність боргу за договором №2104/25-1 від 21.04.2025 р. у розмірі 1 246 261.00 грн. зазначену системність оплат та часткову оплату за поставку товару, підприємством прийнято рішення щодо стягнення пені за прострочення платежу та 3% річних, інфляційних втрат саме по трьом останнім видатковим накладним №АС 000001099 від 20.11.2025 р №АС000001212 від 03.12.2025 р.. №АС000001310 від 13.12.2025 р. При цьому позивачем надасться новий розрахунок пені та 3% річних, інфляційних втрат за останніми трьома поставками з урахуванням часткових оплат поставок, у зв`язку з чим позивач, зважаючи на відсутність можливості зменшити розмір позовних вимог з огляду на стадію розгляду справи по суті, просить задовольнити позов частково та стягнути з відповідача: 1 246 261,00 грн. суми основного боргу, 6 056,96 грн - 3% річних, 57945,87 грн. - пені, 12 165,77 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За приписом частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вартості поставленого товару в розмірі 1 246 261,00 грн.
Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність заперечень від відповідача, суд задовольняє позов в цій частині в розмірі 1 246 261,00 грн.

Правомірність нарахування пені.
Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 133 379,36 грн. за загальний період прострочення з 23.07.2024 по 10.01.2026, суд зазначає таке.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
У відповідності до пункту 5.2 договору у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом строку, передбаченого договором продавець має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в цей період, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.
Позивач 01.06.2026 також надав уточнений розрахунок пені, згідно якого загальний розмір пені становить 57 945,87 грн. за загальний період з 24.11.2025 по 11.03.2026, у зв`язку з чим позивач просить частково задовольнити позов в цій частині в цьому розмірі.
Суд перевірив розрахунки та зазначає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 57 945,87 грн.
В частині стягнення пені в розмірі 75 433,49 грн. слід відмовити.

Правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем в позові надано розрахунок 3% річних за період прострочення оплати з 23.07.2024 по 11.03.2026, розмір яких склав суму 12 907,68 грн.
Позивач 01.06.2026 також надав уточнений розрахунок 3% річних, згідно якого загальний розмір 3% річних становить 6 056,96 грн. за загальний період прострочення 24.11.2025 по 11.03.2026, у зв`язку з чим позивач просить частково задовольнити позов в цій частині в цьому розмірі.
Суд перевірив розрахунки та зазначає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 6 056,96 грн.
В частині стягнення 3% річних в розмірі 6 850,72 грн. слід відмовити.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд враховує таке.
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.
Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.
Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Позивачем в позові надано розрахунок інфляційних втрат за загальний період прострочення оплати грудень 2025 – лютий 2026, розмір яких склав суму 29 609,04 грн.
Позивач 01.06.2026 також надав уточнений розрахунок інфляційних втрат, згідно якого загальний розмір інфляційних втрат становить 12165,77 грн. за загальний період прострочення грудень 2025 - лютий 2026, у зв`язку з чим позивач просить частково задовольнити позов в цій частині в цьому розмірі.
Суд перевірив розрахунки та зазначає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 12 165,77 грн.
В частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 17443,27 грн. слід відмовити.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 1 246 261,00 грн, пені в розмірі 57 945,87 грн., 3% річних у розмірі 6 056,96 грн., інфляційних втрат у розмірі 12 165,77 грн.
В частині стягнення пені в розмірі 75 433,49 грн., 3% річних у розмірі 6 850,72 грн., інфляційних втрат у розмірі 17 443,27 грн. слід відмовити. 

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до приписів п.п. 2,4,5 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Суд зазначає, що відповідач, всупереч вимогам ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, будучи обізнаним про наявність в суді справи, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (а.с.41), не надав суду жодних заперечень, пояснень у справі або доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови в позові.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (стаття 9 Закону України "Про судовий збір").
При зверненні через систему Електронний суд до Господарського суду Дніпропетровської області позивачем заявлено вимогу майнового характеру (1 422 157,08 грн), за яку підлягає сплаті судовий збір у розмірі 17 065,88 грн., 
Позивач же сплатив судовий збір у розмірі 21 332,36 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №103 від 19.03.2026.
Пунктом 1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.(ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").
Отже, підлягає поверненню судовий збір у розмірі 4 266,48 грн.
Суд не вирішує питання повернення судового збору у розмірі 4 266,48 грн., оскільки клопотання про його повернення позивачем не надавалось.
Суд звертає увагу, що 07.01.2025 набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 № 606 "Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів" (далі - Порядок), яким змінений механізм повернення судового збору у випадках, визначених статтею 7 Закону України "Про судовий збір".
Згідно з новим порядком органи Казначейства здійснюють повернення судового збору в усіх випадках виключно на підставі електронного подання, сформованого або Державною судовою адміністрацією України, або її територіальним управлінням, або відповідним судом.
Для повернення судового збору платнику необхідно звернутись із заявою до відповідного суду за місцем розгляду справи.
На підставі абзацу 7 пункту 5 розділу I Порядку заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), дата та номер судового рішення, яке набрало законної сили (у разі повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), сума коштів, що підлягає поверненню (перерахуванню), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).
За умови інформаційно-технологічних можливостей органу, що контролює справляння надходжень бюджету, платник може подати заяву до такого органу в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-комунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-комунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу. В електронній заяві також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку платнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним (абзац 8 пункту 5 розділу I Порядку).
Відповідно до абзацу 9 пункту 5 розділу I Порядку разом із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету платником подається до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.
Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету в електронній формі подається з обов`язковим накладанням електронного підпису платника або уповноваженої особи, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог Закону України Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги. До заяви одночасно подається копія: платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету, судового рішення, засвідчена належним чином (у разі повернення грошового стягнення за адміністративні правопорушення), документа, що підтверджує відповідні повноваження уповноваженої особи, засвідчена належним чином (абзац 14 пункту 5 розділу I Порядку).
Форма заяви про повернення судового збору розміщена на вебсайті судової влади України та доступна за посиланням: https://court.gov.ua/storage/portal/sud5005/%D0%97%D0%90% D0%AF% D0%92%D0%90.doc.
З огляду на викладене, для здійснення повернення судового збору з Державного бюджету України заявнику необхідно подати до суду заяву встановленої форми з відповідними реквізитами.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов  Товариства з обмеженою відповідальністю ''Паливна компанія ''Астра" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1 422 157,08 грн. – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (52532, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, смт. Роздори, вул. Робоча, будинок 10-Б, код ЄДРПОУ 34590337) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Паливна компанія ''Астра" (49000, м. Дніпро, вул. Гоголя, будинок 12, офіс 501, код ЄДРПОУ 45809579) основний борг у розмірі 1 246 261,00 грн, пеню в розмірі 57 945,87 грн., 3% річних у розмірі 6 056,96 грн., інфляційні втрати в розмірі 12 165,77 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 869,15 грн. 
В решті позовних вимог відмовити. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано - 02.06.2026.

Суддя	 	Н.Г. Назаренко