Справа № 465/8454/25 
Провадження 2/465/25/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
08.04.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Величка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
В обґрунтування поданого позову зазначає, що Франківським районним судом м. Львова розглядалось кримінальне провадження №12025233440004574 від 14.10.2023 року за фактом вчинення членом ГБК № 1 «Ластівка» ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
ОСОБА_3 було надано статус потерпілого в цьому кримінальному провадженні.
Так, 12.10.2023 року ОСОБА_2 своїми умисними діями, що виразилися в умисному нанесенні тілесних ушкоджень, в стані алкогольного сп`яніння завдав ОСОБА_3 , працівнику ТОВ «Явір 2000», який перебував при виконанні службових обов`язків, охороняючи заїзд та виїзд з території ГБК № 1 «Ластівка», тілесні ушкодження.
Вчиненим кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду.
Вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.08.2024 року, який набрав законної сили 11.09.2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Відповідно до висновку експерта № 867 від 17.10.2023 року, на який містяться посилання в мотивувальній частині вироку, на час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено підшкірний крововилив у виличній ділянці справа. Підшкірний крововилив у виличній ділянці справа утворився внаслідок контакту вказаної ділянки обличчя із тупим предметом, міг виникнути за 2-5 діб до моменту огляду, не виключено і 12.10.2023 року та відноситься до легкого ступеня тяжкості.
Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 він з часу вчинення таких втратив нормальний сон, змушений був звертатись за медичною допомогою, стан здоров`я його погіршився, що з часом призвело до інфаркту та госпіталізації, а також зумовило необхідність проходити реабілітацію. У зв`язку із даною подією був змушений звільнитись з роботи та втратив упущену вигоду, так як в період лікування і реабілітації не працював та не отримував жодних доходів, крім пенсії, що позначилось на його матеріальному стані та стані його сім`ї.
Враховуючи наявність психологічно-травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, позивач оцінює в 100 000 (сто тисяч) грн. Визначену суму моральної шкоди у зазначеному розмірі позивач вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання та просить стягнути таку на його користь з відповідача.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 15.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 21.01.2026 року витребувано з кримінальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України (справа №465/8470/23) для огляду їх в судовому засіданні при розгляді по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Підготовче провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та моральними стражданнями і погіршенням стану його здоров`я, враховуючи, що позивач отримав легку травму, а саме синець. Крім цього, звернув увагу на те, що подія мала місце 12.10.2023 року, а тому з моменту заподіяння шкоди уже пройшов значний проміжок часу. З урахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, доходить переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Як з`ясовано судом в ході розгляду справи, вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.08.2024 року у справі №465/8470/23 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили.
Вказаним вироком встановлено, що 12.10.2023 року близько 19 год. 15 хв., перебуваючи на території ГБК № 1 «Ластівка», що за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги, 74А, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_3 , що виконував обов`язки охоронця, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс йому, ОСОБА_3 , один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя та один удар кулаком правої руки в праву частину обличчя, а також декілька ударів кулаками в голову, чим спричинив останньому підшкірний крововилив у виличній ділянці справа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Позивачем долучено до позовної заяви виписку із медичної картки амбулаторного хворого № 16286 від 28.02.2025 року, видану ВП "Лікарня Святого Луки" КНП "1 територіальне медичне об`єднання м. Львова", відповідно до якої ОСОБА_3 21.02.2025 року прибув у лікувальний заклад із основним діагнозом "інфаркт мозку внаслідок тромбозу церебральних артерій".
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи №465/8470/23 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України, згідно витягу з ЄРДР від 14.10.2023 року, 13.10.2023 року ОСОБА_3 звернувся до ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області із повідомленням про вчинення відносно нього правопорушення, а саме нанесення йому тілесних ушкоджень.
Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.10.2023 року ОСОБА_3 зазначив про нанесення йому тілесних ушкоджень 12.10.2023 року близько 20 год. 00 хв. невідомою особою на території ГБК № 1 «Ластівка».
Як слідує із висновку експерта КЗ ЛОР "Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи" № 867 від 17.10.2023 року, у ОСОБА_3 , згідно наданої довідки, при обстеженні у ТП № 1 м. Львова 13.10.2023 року було встановлено діагноз: «Забійна підшкірна гематома скулової ділянки зліва, вушної раковини зліва». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено підшкірний крововилив у виличній ділянці справа. Тілесних ушкоджень на обличчі зліва, в тому числі у скуловій ділянці, на лівій вушній раковині, виявлено не було. Підшкірний крововилив у виличній ділянці справа утворився внаслідок контакту вказаної ділянки обличчя із тупим предметом, міг виникнути за 2-5 діб до моменту огляду, не виключено і 12.10.2023 року та відноситься до легкого ступеня тяжкості. Діагноз «Забійна підшкірна гематома скулової ділянки зліва, вушної раковини зліва» не підтверджений об`єктивними судово-медичними даними, а тому при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не може бути прийнятим згідно п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Судово-медичних даних про утворення підшкірного крововиливу у виличній ділянці справа у потерпілого внаслідок падіння на площину з висоти власного росту немає.
Згідно протоколу огляду відеофайлів від 18.10.2023 року в процесі перегляду відеозапису встановлено, що на такому зображено невідому особу чоловічої статі, яка прямує в сторону охоронця та розмахує руками. Підійшовши ближче, невідома особа чоловічої статі, шарпаючи, нанесла два удари в область обличчя, а саме ліворуч, правою рукою, в той час тримаючи лівою рукою охоронця за верхній одяг. В подальшому очевидець даної події розборонив останніх та закінчив бійку. 
Як вбачається із протоколу огляду відеофайлів від 18.10.2023 року, в процесі перегляду відеозапису встановлено наявність зображення особи, яка представилася як ОСОБА_2 та повідомила, що являється членом ГБК №1 «Ластівка», що за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги 74А. В ході спілкування з працівниками поліції останній повідомив, що охоронець має на меті пошкодити колеса його транспортного засобу у зв`язку з тим, що він зайняв чуже паркомісце, однак, факт нанесення тілесних ушкоджень охоронцю заперечив. Натомість охоронець, який представився як ОСОБА_3 , повідомив, що дана особа нанесла йому тілесні ушкодження на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, а також зазначив, що дана подія зафіксована на зовнішні камери відеоспостереження, окрім цього, є очевидець, який може підтвердити факт нанесення тілесних ушкодження.
Відповідно до наявної у матеріалах кримінальної справи характеристики на члена ГБК № 1 «Ластівка» ОСОБА_2 з часу прийняття ОСОБА_2 в члени кооперативу останній зарекомендував себе з негативної сторони як конфліктна особа. На території кооперативу, регулярно перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводить себе зухвало, виражається нецензурною лайкою, порушує правила внутрішнього порядку, вчиняє самоуправство, на зауваження не реагує, підбурює інших членів кооперативу до конфліктів, зриває збори кооперативу, самовільно вчиняє різні дії, які в подальшому змушують звертатись до правоохоронних органів через неадекватну поведінку.
Зазначені протоколи та характеристика, які долучені до матеріалів кримінального провадження і наявні в матеріалах кримінальної справи №465/8470/23, досліджені за наполяганням відповідача при розгляді цивільної справи, у зв`язку з чим з канцелярії суду витребовувалися відповідні матеріали кримінальної справи для їх огляду в судовому засіданні. 
За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Такі роз`яснення сформовані у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, рішення від 12.07.2007 року).
У спірних правовідносинах законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а тому її розмір підлягає доказуванню та має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, оскільки не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (справа "Мельниченко проти України").
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише з питання, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
З урахуванням наведеного судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , який скоїв кримінальне правопорушення, предбачене ч.1 ст.125 КК України, позивачу було спричинено фізичний біль, він звертався до правоохоронних органів, докладав додаткових зусиль для організації свого життя.
Заперечення відповідача щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_3 не можуть вважатися спроможними, адже такі обставини встановлені вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.08.2024 року у справі №465/8470/23, який набрав законної сили, а отже, має преюдиційне значення. Більш того, вказаний вирок суду ОСОБА_2 не оскаржувався, відповідно, в рамках цивільного провадження докази винуватості останнього не можуть бути оцінені інакше, ніж вони отримали свою оцінку у завершеному кримінальному провадженні. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що діями відповідача, який засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, позивачу була завдана моральна шкода, оскільки ситуація із заподіянням ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та наслідки цього дійсно стали для нього психотравмуючим фактором, неминуче завдали негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду).
Внаслідок вчинення щодо позивача кримінального правопорушення останній змушений був звертатися до травмпункту, проходити обстеження, судово-медичну експертизу, ініціювати кримінальне провадження, брати участь у розгляді такого судом. Крім цього, позивач ОСОБА_3 об`єктивно внаслідок неправомірних дій відповідача зазнав моральних страждань, які полягають в переживаннях внаслідок вчиненого щодо нього кримінального правопорушення та заподіяння тілесного ушкодження, що закономірно спричинило душевні хвилювання, стрес та переживання після вчинення відносно нього протиправних дій. Наведене, у свою чергу, зумовило для позивача необхідність контролю стану здоров`я за наслідками отриманої травми, докладання додаткових зусиль для подальшої організації свого життя.
Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікована 17.07.1997 року).
Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009 року; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004 року). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Таким чином, аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи, що позивачу завдано легкі тілесні ушкодження, а також, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 15000 грн.
При цьому, також враховується те, що в ході судового розгляду не встановлено наявності доказів, які підтверджують існування причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим ОСОБА_2 кримінальним правопорушенням та госпіталізацією потерпілого ОСОБА_3 до медичного закладу з приводу інфаркту мозку. Так, не може залишатися поза увагою суду те, що подія кримінального правопорушення мала місце 12.10.2023 року, водночас для лікування інфаркту мозку ОСОБА_3 поступив в лікарню 21.02.2025 року, тобто майже через півтора року після заподіяння йому тілесних ушкоджень. Будь-яких матеріалів, які б могли свідчити про те, що саме внаслідок ударів по голові ОСОБА_3 , нанесених ОСОБА_2 12.10.2023 року, у віддаленій перспективі в останнього відбувся інсульт, стороною позивача не представлено.
Суд звертає увагу позивача на те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, враховуються вимоги розумності і справедливості.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 638/14260/16-ц, провадження № 61-11766св18); від 10.10.2018 року (справа № 640/3837/17, провадження № 61-29382св18), від 27.03.2023 року (справа № 757/221/21-ц, провадження № 61-10631св22). 
У даному випадку, з урахуванням наведеного, сторона позивача не довела належними і допустимими доказами, що кримінальне правопорушення, вчинене 12.10.2023 року відповідачем ОСОБА_2 , спричинило захворювання ОСОБА_3 на інфаркт мозку у лютому 2025 року. А тому, в цій частині заявлений ОСОБА_3 позов є необгрунтованим. Наведене не спростовує наявності інших, зазначених у позовній заяві та вище у даному рішенні підстав для часткового задоволення позову, проте, має суттєвий вплив на визначення розміру відшкодування моральної шкоди, заявленої позивачем, та безпосередньо спричиняє його зменшення. Власне з огляду на це позовна заява ОСОБА_3 не може бути задоволена у повному обсязі і підлягає до задоволення частково. 
Що стосується судового збору, який належить стягнути в межах даної справи, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як встановлено в ході розгляду справи, позивач на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при поданні даної позовної заяви.
За таких обставин з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп.
Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 коп. 
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 20.04.2026 року.

Позивач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Величко О.В.