П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/10493/25	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,
повний текст судового рішення
складено 22.12.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Голуб В.А.,
суддів: Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі № 400/10493/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України" про визнання відмови, викладеної у листі від 18.09.2025 № 33/4-84АЗ протиправною; зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», в якому просив (з урахуванням уточненої позовної заяви):
визнати протиправною відмову Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», викладену у листі № 33/4-84 АЗ від 18.09.2025, у задоволенні клопотання про перегляд рішення медичної (військово-лікарської) комісії, оформленого у довідці М(ВЛ)К № 1434/С від 26.08.2025;
зобов`язати Державну установу «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» провести повторний (контрольний) медичний огляд позивача військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, відповідно до вимог Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС України, затвердженого наказу МВС України від 03.04.2017 № 285.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу. Так, ОСОБА_1 вказав, що ним до місцевого суду були надані належні докази того, що ВЛК при прийнятті оскаржуваного рішення проігнорувала результати спеціальних обстежень, що є прямим порушенням процедури. Водночас суд не надав цьому належної оцінки. Крім того, позивач наголосив, що суд не звернув уваги на те, що встановлений ВЛК діагноз (остеохондроз, протрузії без порушення функцій) суперечить об`єктивним даним про наявність радикулопатії (ураження нервів). Поряд із цим, відповідач невірно зазначив пункт Розладу хвороб Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, а саме вказав 23в, натомість, на думку позивача, мав вказати 23б. 
Також апелянт зауважив, що суд першої інстанції у своєму рішенні послався на усталену судову практику, зазначив що перевірка правильності прийнятого ВЛК рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду. Однак суд помилково ототожнив поняття «медична оцінка» з поняттям «дотримання процедури медичного огляду». 
Враховуючи вищевикладене, апелянт простив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що розглядом медичної документації, складеної за результатами медичного обстеження ОСОБА_1 встановлено, що рішення комісії в довідці М(ВЛ)К від 26.08.2025 № 1434/С про придатність до військової служби прийнято у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402). Підстав для його перегляду наразі немає. Наявні у ОСОБА_1 захворювання підпадають під дію ст. 23в, 64в, 30в Розкладу хвороб Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, за якими оглянуті особи визнаються придатними до військової служби. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
За результатами медичного огляду позивачу було видано Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Харківській області» довідку медичної (військово-лікарської) комісії від 26.08.2025 № 1434/С про його придатність до військової служби на підставі відповідних статей 26в, 64в, 30в та граф ІІ ТДВ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби Положення № 402. 
Не погоджуючись з вказаною довідкою представник позивача звернувся до Державної установи «Головний медичний клінічний центр МВС України» з адвокатським запитом від 09.09.2025 вих. № 09092501, у якому просив переглянути довідку від 26.08.2025 № 1434/С. 
За результатом розгляду запиту Державною установою «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» листом від 18.09.2025 № 33/4-84АЗ, повідомила, що розглядом медичної документації, наданої позивачем та М(ВЛ)К, складеної за результатами медичного обстеження ОСОБА_1 встановлено, що рішення комісії в довідці М(ВЛ)К від 26.08.2025 № 1434/С про придатність до військової служби прийнято у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402). Підстав для його перегляду наразі немає. Разом із цим, було зазначено, що у разі погіршення стану здоров`я, після обстеження/лікування ОСОБА_1 може пройти повторний медичний огляд в М(ВЛ)К з направленням з підрозділу за місцем служби.
Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що у зв`язку з тим, що на період проведення медичного огляду позивача в Україні діяв воєнний стан, М(ВЛ)К правомірно застосувала при визначені придатності позивача до військової служби норми додатків 1-3 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402). Інших порушень процедури прийняття оскаржуваного рішення позивач у позовній заяві не навів, а суд за результатами розгляду матеріалів справи не встановив. Водночас у позовній заяві позивач також зазначив, що М(ВЛ)К та ЦМ(ВЛ)К не було взято до уваги подані ним медичні документи, які підтверджують його непридатність до військової служби. З цього приводу суд звернув увагу на те, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.02.2022 у справі № 160/7153/20 і від 26.02.2025 у справі № 240/13173/22, перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду. Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. За викладених обставин, суд дійшов до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 1 ст. 1 Закону України від 13.03.2014 № 876-VIІ "Про Національну гвардію України" (далі - Закон № 876-VII) визначено, що Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Відповідно до статей 50, 61, 65, 77 Закону України "Про Національну поліцію", частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 21 Закону України "Про Національну гвардію України", статті 70 "Основи законодавства України про охорону здоров`я" та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС від 03.04.2017 № 285 (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної довідки).
Згідно з п. 1 Положення № 285, це Положення визначає порядок проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз медичними (військово-лікарськими) комісіями (далі - М(ВЛ)К), утвореними в закладах охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЗОЗ МВС), та закладах охорони здоров`я, що входять до складу Національної гвардії України (далі - ЗОЗ НГУ).
Відповідно до приписів п.п. 1 - 3 розділу ІІ Положення № 285 встановлено, що лікарська та військово-лікарська експертизи проводяться штатними та позаштатними М(ВЛ)К. Лікарсько-льотна експертиза проводиться позаштатними ЛЛК, які утворюються у штатних М(ВЛ)К (за потреби).
Штатними М(ВЛ)К є Центральна медична (військово-лікарська) комісія (далі - ЦМ(ВЛ)К) Державної установи "Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України" (далі - ДУ ГМКЦ), М(ВЛ)К державних установ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України" по областях, місту Києву та Київській області (далі - ДУ ТМО).
ЦМ(ВЛ)К - штатна М(ВЛ)К, на яку покладається організація лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз у ЗОЗ МВС. ЦМ(ВЛ)К здійснює координацію діяльності М(ВЛ)К ДУ ТМО та позаштатних М(ВЛ)К з питань проведення лікарської та військово-лікарської експертиз.
Згідно з пп. 5 п. 2 розділу І Положення № 285 основними завданнями М(ВЛ)К є визначення придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.
Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Положення № 285 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на дату огляду в цілях визначення придатності до служби в поліції, військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням. Під придатністю до служби в поліції, військової служби в цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку осіб, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки в поліції та обов`язки військової служби в НГУ в мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не збігаються з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участю провідних (головних) медичних фахівців ЗОЗ МВС, під час якого може бути прийнято рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Згідно з п. 19 розділу ІІІ Положення № 285 за результатами проходження медичного огляду та вивчення даних про особу, яка проходить медичний огляд, М(ВЛ)К приймає рішення (постанову) щодо придатності (непридатності) особи до служби, причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), що відображається в заключній частині Акта медичного огляду. Залежно від результату медичного огляду оформляються такі документи: Довідка медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 16) (далі - Довідка М(ВЛ)К) або Свідоцтво про хворобу (додаток 17). Інформація про прийняте М(ВЛ)К рішення вноситься до Книги обліку документації медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 18) (далі - Книга обліку документації).
Абзацом 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2025 № 270 "Деякі питання проведення військово-лікарської експертизи", установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування воєнного стану на території України медичний огляд військовослужбовців Державної прикордонної служби, Національної гвардії з метою визначення ступеня їх придатності до військової служби за станом здоров`я, оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) проводиться військово-лікарськими, медичними (військово-лікарськими) комісіями, утвореними в закладах охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ, Державної прикордонної служби, закладах охорони здоров`я, що входять до складу Національної гвардії, та військово-лікарськими комісіями, які створені при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, у порядку, визначеному Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони від 14 серпня 2008 р. № 402; направлення на медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я, надання відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовцям Державної прикордонної служби, Національної гвардії здійснюється прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище та/або начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування та виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи) в разі виявлення в таких військовослужбовців під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби, або потребу в наданні відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).
Є загальновідомим фактом, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває дотепер.
Враховуючи вищезазначене, у період дії правового режиму воєнного стану на території України до повноважень М(ВЛ)К ДУ ТМО належить проведення медичного огляду військовослужбовців Національної гвардії України у порядку, визначеному Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони від 14 серпня 2008 р. № 402.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач пройшов медичний огляд. За результатами вищенаведеного медичного огляду ОСОБА_1 було видано Довідку медичної (військово-лікарської) комісії від 26.08.2025 № 1434/С про його придатність до військової служби на підставі відповідних статей 26в, 64в, 30в та граф ІІ ТДВ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби Положення № 402.
Таким чином, є правильними висновки суду першої інстанції, що у зв`язку з тим, що на період проведення медичного огляду позивача в Україні діяв воєнний стан, М(ВЛ)К правомірно застосувала при визначені придатності позивача до військової служби норми додатків 1-3 до Положення № 402.
Враховуючи те, що Положення № 285 передбачає функціонування М(ВЛ)К та поширюється на медогляд військовослужбовців Національної гвардії України, з урахуванням інших нормативно-правових актів, оскаржена довідка прийнята в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством, а доводи скаржника про протиправне застосування відповідачем Положення № 402 при її прийнятті є безпідставними.
Щодо невірно визначеного пункту Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби Положення № 402, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У цьому контексті варто звернути увагу на постанову від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20, у якій Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18 про те, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду.
Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність лише в межах дотримання процедури прийняття таких. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Посилання апелянта на те, що місцевий суд не звернув уваги на те, що встановлений ВЛК діагноз (остеохондроз, протрузії без порушення функцій) суперечить об`єктивним даним про наявність радикулопатії (ураження нервів), колегія суддів вважає помилковим, адже суд не вправі давати оцінку діагнозу позивача, як і було зазначено вище.
Щодо неврахування при проведенні ВЛК результатів спеціальних обстежень, колегія суддів зазначає, що суд не дає оцінку підставам визначення того чи іншого діагнозу. Крім того, апелянтом не доведено, що ним подавалися ті чи інші докази відповідачу, проте в їх прийнятті було відмовлено.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі № 400/10493/25, - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі № 400/10493/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України" про визнання відмови, викладеної у листі від 18.09.2025 № 33/4-84АЗ протиправною; зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко