СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Харків Справа № 917/111/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.
за участю секретаря судового засідання Семченко Ю.О.

та представників учасників справи: не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Кременчук, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі №917/111/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Берізка", м.Кременчук, Полтавська область
до відповідача ОСОБА_1 , м. Кременчук, Полтавська область
про зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про зобов`язання Відповідача повернути печатку, код доступу до електронної пошти, справи згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу, бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу, а також фінансовий звіт за 2-й квартал 2013 року (в редакції уточненої позовної заяви).
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 року у справі №917/111/25 позов задоволено частково, зобов`язано Відповідача повернути Позивачу в особі представника Олефіра Петра Петровича : печатку ТОВ «Фірма «Берізка»; справи ТОВ «Фірма «Берізка» згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу: форма П-1 2Накази (розпорядження) про прийняття на роботу; форми П-2 «Особова картка працівника»; форма П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки»; форма П-4 «Наказ (розпорядження) «Про припинення трудового договору (контракту); форма П-5 «Табель використання робочого часу»; форма П-6 «Розрахунково- платіжна відомість працівника»; форма П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)»; - бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу.
Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2025.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 18.09.2025 скасував постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2025 та рішення Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025, справу передав на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.
Підставою для скасування означених рішень попередніх судових інстанцій Верховним Судом стало неповне дослідження обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим касаційною інстанцією було зазначено про необхідність з`ясування наступних обставин:
- чим підтверджується, що після звільнення Відповідача витребувані документи знаходяться безпосередньо у Відповідача;
- як була врегульована у статуті Товариства процедура та власне обов`язковість оформлення передачі документації від колишнього директора Товариства новопризначеному;
- чи вчинялися Позивачем після звільнення Відповідача будь-які організаційно- розпорядчі дії щодо створення комісії для чіткої фіксації стану справ у товаристві та наявності всіх документів щодо його діяльності, у тому числі печатки, встановлення причин їх відсутності, винних осіб та порядку і способів розшуку, встановлення місцезнаходження, повернення, витребування чи відновлення таких документів, а також печаток, електронних ключів тощо, особливо зважаючи що Відповідача звільнено більше 10 років тому;
- чи висувалася Товариством вимога до Відповідача щодо передачі документів та печатки протягом наступного розумного періоду після його звільнення та у разі встановлення відсутності такої з`ясувати чи не є це підставою вважати, що інтереси Товариства не вимагали такої передачі через те, що документація перебувала у безпосередньому володінні Товариства;
- у зв`язку з викладеним у попередньому пункті з`ясувати чи підтверджують матеріали справи те, що з моменту звільнення Відповідача Товариство було обмежено у можливості здійснювати свою поточну господарську діяльність, подавати фінансову звітність, укладати договори, вести кадрову роботу чи що було обмежено у будь-яких інших аспектах повсякденної діяльності Товариства, що пов`язано з не передачею Відповідачем Позивачу переліку документів, які Позивач просить повернути, та печатки Товариства;
- з`ясувати з чим пов`язано виникнення вимоги про передачу документів Відповідачем новому директору лише через більше як 10 років після його звільнення, яким чином весь цей час велася господарська діяльність Товариства за відсутності документів та печатки про які заявлено цей позов тощо.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу про відсутність конкретизації документів, зокрема, за роком видання, які вимагаються до повернення Відповідачем, що у разі задоволення позову робить судове рішення невиконуваним у встановленому законом порядку.
За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі №917/111/25 позов задоволено частково; зобов`язано Відповідача повернути Позивачу в особі представника Олефіра Петра Петровича :
- печатку ТОВ «Фірма «Берізка»;
- справи ТОВ «Фірма «Берізка» згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу: форма П-1 «Накази (розпорядження) про прийняття на роботу; форми П-2 «Особова картка працівника»; форма П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки»; форма П-4 «Наказ (розпорядження) «Про припинення трудового договору (контракту); форма П-5 «Табель використання робочого часу»; форма П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника»; форма П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена); бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу та стягнуто 3028 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням уточнень від 19.02.26р. щодо дати оскаржуваного рішення), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області 09.12.2025 по справі №917/111/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
За доводами апеляційної скарги, Відповідач вважав, що рішення у справі прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування всіх обставин справи, а саме:
- суд першої інстанції не виконав вказівок Верховного Суду та не з`ясував обставини, які мали значення для розгляду справи, чим припустився порушень п. 4 ст. 236 ГПК України;
- звільнення Відповідача з посади директора ТОВ «Фірма «Берізка» відбулось 19.06.2013 року, що підтверджується рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.10.2013 року по справі №524/6878/13-ц, а тому твердження Позивача та висновки суду першої інстанції про тривалість трудових відносин з 01.01.2010 до 31.01.2024 є безпідставними;
-висновки суду першої інстанції про можливість виготовлення довідки про середньоденний заробіток ОСОБА_1 у розмірі 89 грн. 70 коп. (додаток №5 до позовної заяви ) у 2015 році через те, що її здійснено на фірмовому бланку ТОВ «Фірма «Берізка» та завірено печаткою товариства, ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки ця довідка була виготовлена до 19.06.2013 року;
- звільнення апелянта з посади директора за власним бажанням відбулось 19.06.2013 року, з цього дня його повноваження були припинені і саме тоді мало бути передано за актом приймання-передавання печатки та документи новому директору, але учасники та їх представники перешкоджали у виконанні обов`язку, оскільки не призначили нового директора, не погоджуючись із звільненням, відмовлялись оформити належним чином приймання-передавання справ та печатки товариства;
- судом першої інстанції не було з`ясовано факт звернення Позивач з вимогою протягом розумного строку про повернення печатки та спірних документів, оскільки згадану судом протоколи зборів учасників Товариства №34 та №35 не є такою вимогою у розумінні ст. 222 ГК України;
- суд першої інстанції безпідставно не застосував строку позовної давності, безпідставно пославшись на те, що даний позов є негаторним.
В апеляційній скарзі міститься заява Відповідача про розгляд справи без його участі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 року у справі №917/2016/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення.
Від Позивача надійшов відзив, за змістом якого він просив відмовити у задоволенні
апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 залишити без змін за мотивами:
- ухвалення заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.10.2013 року по справі №524/6878/13-ц з порушенням предметної підсудності, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду такі рішення мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, це рішення одержано Відповідачем у незаконний спосіб - шляхом надання суду неправдивих пояснень, які не ґрунтуються на чинному законодавстві;
- правовідносини сторін контракту від 01.01.2010 тривали до 31.01.2024 року і протягом цього часу Товариство не мало змоги вести нормальну господарську діяльність через неповернення Відповідачем печатки та документів;
- суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Відповідач припустився порушень вимог п.п.8.8.3, 8.8.4 Правил роботи архівних підрозділів органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, затверджених Державним комітетом архівів України від 16.03.2001 наказом №16 (далі - Правила №16), оскільки вчинення організаційно-розпорядчих та адміністративних дій щодо створення комісій для встановлення наявності всіх документів та справ підприємства, встановлення їх відсутності, порядку їх розшуку, притягнення до відповідальності, віднесено до виключної компетенції керівника підприємства;
- Позивач неодноразово звертався з вимогою до Відповідача про повернення справ та печатки Товариства, незважаючи на наявність у Відповідача встановленого ст. 19 та ст. 222 ГПК України, обов`язку;
- безпідставність доводів Відповідача про його звільнення з посади директора ТОВ «Фірма «Берізка» більше 10 років тому підтверджена вимогою про передачу печатки та справ зборами учасників Позивача, що була заявлена ОСОБА_1 20.06.2013 року за змістом протоколу зборів учасників ТОВ «Фірма «Берізка» від 20.06.2013 року;
-неможливість керівництва товариством, а товариством - ведення господарської діяльності без передачі колишнім директором справ товариства та печатки підтверджена висновками Великої Палати Верховного Суду від 11.05.2021 по справі №759/9008/19;
-діючим законодавством не обмежено в часі право власника пред`явлення негаторного позову про повернення майна до особи, яка зобов`язана повернути майно не очікуючи пред`явлення вимоги чи позову, тому вимоги Відповідача про застосування позовної давності не ґрунтуються на чинному законодавстві.
Також Позивач просив закрити апеляційне провадження, як помилково відкрите, через те, що згідно з мотивувальною та прохальною частинами апеляційної скарги від 04.02.2026 ОСОБА_1 оскаржив рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2025 по справі №917/111/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 встановлено відсутність підстав до закриття апеляційного провадження на підставі ст. 264 ГПК України з причини невірно вказаної дати оскаржуваного рішення та призначено розгляд справи на 06.04.2026 о 11:00.
Від Позивача також надійшло клопотання про розгляду справи без його участі.
Відповідач надав заперечення на відзив Позивача, однак вони не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки їх подання не передбачено в суді апеляційної інстанції.
Через відпустку судді Гребенюк Н.В. протоколом повторного автоматизованого розподілу від 03.04.2026 визначено новий склад судової колегії: головуючий суддя-Стойка О.В., судді Істоміна О.А., Попков Д.О.
У судове засідання 06.04.2026 представники сторін до судового засідання не з`явились, надіславши заяви про розгляд справи без їх участі, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, отже судова колегія ухвалила про розгляд справи у їх відсутності, оскільки вони не скористались правом участі в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог, а також розподілу судового збору, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
- укладення між Позивачем та Відповідачем трудового контракту від 01.01.2010 (далі - контракт), відповідно до умов якого Відповідач прийняв на себе обов`язки керівника (директора) ТОВ «Фірма «Берізка», який згідно з п.7.1 діяв з 01.01.2010 по 01.01.2015;
- набрання законної сили рішеннями Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20.07.2015 по справі №524/5164/15-ц та від 02.10.2013 у справі №524/6878/13-ц якими встановлені факти перебування Відповідача на посаді директора Позивача з 03 серпня 2009 року по дату розірвання контракту 19.06.2013;
- обрання нового директора Позивача 31.01.2024 року на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Фірма «Берізка» від 31.01.2024 року. 
Звертаючись з даним позовом, Позивач пославшись на невиконання Відповідачем своїх посадових обов`язків як керівника (директора) у відповідності до умов п.2.2.2 контракту, зазначав про прийняття зборами учасників Товариства рішення від 31.01.2024 про звільнення Відповідача з займаної посади.
Оскільки, після звільнення, Відповідачем не було повернуто печатку та документи, Позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання Відповідача повернути печатку, код доступу до електронної пошти, справи згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу, бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу, а також фінансовий звіт за 2-й квартал 2013 року (в редакції уточненої позовної заяви).
Відповідач протягом розгляду справи зазначав проти позовних вимог заперечував, зазначаючи, що він був звільнений з посади директора за власним бажанням з 19.06.2013 року, що було підтверджено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.07.2015 по справі № 524/6878/13-ц. Отже, з цього дня повноваження директора ТОВ «Фірма «Берізка» були припинені і саме тоді мало бути передано за актом приймання-передавання печатки та документи новому директору, але учасники та їх представники перешкоджали у виконанні обов`язку як колишнього директора, а саме не призначили нового директора, не погоджуючись із звільненням, відмовлялись оформити належним чином приймання-передавання справ та печатки товариства.
Також, Відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності.
Задовольняючи позовні вимог частково, суд дійшов висновку про наявність у Відповідача, як директора Позивача обов`язку організувати збереження майна Позивача, в тому числі печатки та документів (справи щодо персоналу, бухгалтерську справу, в тому числі, головну бухгалтерську книгу) згідно з Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, а також протиправним невиконанням ним обов`язку з повернення цього майна Позивачу після звільнення з посади директора та до моменту звернення Позивача до суду.
Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Відповідача повернути код доступу до електронної адреси berizka2@ua через недоведеність факту передачі Відповідачу коду доступу до вказаної електронної адреси.
Вимоги Позивача про зобов`язання повернути фінансовий звіт за 2-й квартал 2013 року були відхилені судом через недоведеність факту створення відповідного звіту в період виконання Відповідачем обов`язків директора ТОВ «Фірма «Берізка».
Судом першої інстанції відхилено заяву Відповідача про сплив строків позовної давності через неможлиівість її застосування до негаторного позову.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є незгода Відповідача з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання повернути Позивачу печатку та справи ТОВ «Фірма «Берізка» згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу: форма П-1 «Накази (розпорядження) про прийняття на роботу; форми П-2 «Особова картка працівника»; форма П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки»; форма П-4 «Наказ (розпорядження) «Про припинення трудового договору (контракту); форма П-5 «Табель використання робочого часу»; форма П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника»; форма П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена); бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається судовою колегією.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За доводами апеляційної скарги Відповідача, останній не погоджувався в такими висновками суду за мотивами відсутності з боку Відповідача порушень щодо передачі такої печатки та визначених Позивачем у позові документів через непризначення Позивачем іншого директора, відсутності вимоги про їх повернення протягом розумного строку, а також незастосування судом першої інстанції строків позовної давності.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що знайшли своє підтвердження, виходячи з наступного.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (аналогічний висновок викладено в пункті 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. При цьому позивач самостійно визначає спосіб, в який він вбачає можливим усунути виявлені
порушення. Якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, суд визначає дії, які має вчинити або не вчинювати відповідач для усунення порушень, і строк виконання цих дій, як-то неправомірне перебування майна третіх осіб у виробничих приміщеннях власника і необхідність їх звільнення; унеможливлення підходів і під`їздів до будинку власника й потреба усунення таких перешкод; неправомірне зайняття жилих приміщень власника і необхідність виселення громадян; заборона суборендареві користуватися нежитловим приміщенням після укладення договору суборенди (вимкнення опалення, світла та ін.); створення штучних перешкод у землекористуванні власникам чи орендарям земельних ділянок тощо.
Тобто, при всій дискусійності критеріїв для розмежування віндикаційного та негаторного позовів в сучасній цивілістичній доктрині та практиці, судова колегія зауважує, що безумовно таким є наявність/відсутність володіння у власника, який відповідно пред`являє негаторний чи віндикаційний позов для захисту порушеного права.
Якщо у власника є володіння річчю, але існують перешкоди в розпорядженні чи користуванні, то його вимога має кваліфікуватися як негаторний позов. Натомість власник, який позбавлений володіння (фізичного чи/та «юридичного»), і пред`являє вимогу про відновлення володіння, то така вимога має кваліфікуватися як віндикаційний позов.
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.
Як зазначено вище, предметом позову в даній справі є вимога щодо повернення Відповідачем майна Позивача, що немає вартісного визначення.
Означена вимога мотивована невиконанням Відповідачем, як директором, обов`язку як за трудовим контрактом від 01.01.2010, так і за вимогами ст.ст.19, 222 ГПК України та ст. 599 ЦК України щодо передачі справ та печатки не чекаючи претензій чи позову, після подачі заяви про звільнення.
Зважаючи на те, що Позивач стверджує, що печатка та документи вибули з його володіння внаслідок звільнення Відповідача з посади директора ТОВ «Фірма «Берізка» і Позивач вимагає повернути це майно - цю вимогу слід кваліфікувати як віндикаційний позов, а не негаторний, як помилково зазначено судом першої інстанції.
Згідно з висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.05.2021 по справі № 759/9008/19 та постанові від 18.09.2025по справі № 917/111/25 керівник товариства за актом приймання-передавання має передати новопризначеному керівнику документи, які знаходяться в діловодстві товариства.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вимог діючого на час звільнення Відповідача законодавства з урахуванням укладеного між сторонами контракту від 01.01.2010 року колишній керівник товариства - Відповідач за актом приймання-передавання мав передати новопризначеному керівнику Позивача печатку та документи, які знаходяться в діловодстві товариства.
Разом з тим, як встановлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.10.2013 у справі № 524/6878/13 -ц трудовий договір, укладений між сторонами розірваний з 19.06.2013, відповідно, з вказаної дати Відповідач не є директором Позивача, на момент його звільнення учасники товариства нового директора не призначили, особу, якій Відповідач мав би передати документи, які знаходяться в діловодстві товариства, не визначили.
Отже у зазначений період Відповідач не мав можливості виконати свій обов`язок саме через не вчинення Позивачем дій по призначенню нового керівника або визначення іншої відповідальної особи.
Такі дії щодо забезпечення можливості виконання Відповідачем наведеного обов`язку вчинені Позивачем лише 31.01.2024 року шляхом обрання нового директора на зборах учасників, звернувшись після цього до суду з позовом про витребування документів після спливу 12 років як Відповідач перестав бути директором товариства.
Доводи Позивача, що лише після цієї дати Відповідач перестав бути директором товариства спростовані судом першої інстанції з посиланням на встановлені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.10.2013 у справі № 524/6878/13 -ц.
Судова колегія вважає недоведеними доводи Позивача, з якими погодився суд першої інстанції- щодо утримання Відповідачем в період після звільнення спірної документації, оскільки належних доказів цього Позивачем не надано, а Відповідачем зазначений факт заперечується за мотивами залишення оригіналів спірної документації за адресою Позивача, крім печатки, яка була втрачена ним в подальшому.
Посилання Позивача та суду першої інстанції на надання в 2015 році довідки про середній заробіток до позовної заяви до районного суду не свідчить про її виготовлення в той же час, оскільки в рішенні цього суду не наведено відповідної дати видачі довідки, а за своєю суттю така довідка видається саме на час звільнення відповідної особи, тобто Відповідача.
Щодо посилання на пояснення Відповідача від 31.03.2021 року в межах розгляду справи № 524/7552/18 про надання приватному виконавцю копій підтверджуючих документів у 2018 році , то висновок суду про можливість здійснення таких дій лише при утриманні Відповідачем спірних оригіналів документів також має характер припущення.
Таким чином судова колегія констатує відсутність належних та імовірних доказів того, що на даний час Відповідач володіє спірним майном Позивача-відповідною документацією та печаткою останнього, таких доказів суду не надано, про їх наявність не заявлено.
Також повертаючись до вимог про спонукання Відповідача, як колишнього директора, виконати обов`язок щодо передачі за актом приймання-передавання новопризначеному 31.01.2024 року керівнику майна (печатки та документів, які знаходяться в діловодстві товариства), судова колегія констатує про сплив строку позовної давності щодо таких вимог, оскільки з моменту настання цього обов`язку у Відповідача - 19.06.2013, до моменту звернення Позивача до суду вже пройшло більше 12 років.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто, неподання позову впродовж встановлених законом строків призводить до втрати права на позов в розумінні можливості судовим порядком здійснити належне особі цивільне право, позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Однак, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).
Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз положень статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.
Відповідачем 30.10.2025року подано заяву про застосування строків позовної давності з посиланням на обставини, встановлені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.10.2013 року у справі №524/6878/13-ц яким встановлено, що трудовий договір, укладений між ТОВ «Фірма «Берізка» та ОСОБА_1 розірваний з 19.06.2013 року, відповідно, з вказаної дати ОСОБА_1 не є директором ТОВ «Фірма «Берізка».
Позивачем не наведено переконливих мотивів щодо існування обставин, які об`єктивно унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасно подати позов до суду для захисту порушеного права у межах позовної давності.
Оскільки судом першої інстанції внаслідок помилки щодо виду обраного Позивачем способу захисту не було застосовано норму закону щодо наслідків спливу строку позовної давності, про що заявлено Відповідачем в суді першої інстанції, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.277 ГПК країни.
Судова колегія вважає за необхідне в скасованій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Відповідача повернути печатку ТОВ «Фірма «Берізка»; справи ТОВ «Фірма «Берізка» згідно з переліком, сформованим в діловодстві, в тому числі справи щодо персоналу: форма П-1 «Накази (розпорядження) про прийняття на роботу; форми П-2 «Особова картка працівника»; форма П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки»; форма П-4 «Наказ (розпорядження) «Про припинення трудового договору (контракту); форма П-5 «Табель використання робочого часу»; форма П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника»; форма П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена); бухгалтерську справу, в тому числі головну бухгалтерську книгу, через сплив строку позовної давності.
У відповідності до пункту 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду в частині розподілу судових витрат за подання позовної заяви шляхом віднесення їх на Позивача.
Також, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, за результатами розгляду справи, судова колегія вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат за подання апеляційних та касаційної скарг і віднести їх на Позивача у справі.
Враховуючи, що апеляційні скарги у даній справі були подані Відповідачем в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», розрахунок розміру судового збору здійснюється судовою колегією із застосуванням понижуючого коефіцієнта (0,8), передбаченого ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відтак розмір судового збору за подання апеляційних скарг, який підлягає відшкодуванню Відповідачу за рахунок Позивача, у даному випадку становить (3633, 60 грн. х 2 = 7267,20 грн.).
Решта судового збору у розмірі 1816,80грн.(по 908,40грн за кожну з апеляційних скарг) підлягає поверненню з Державного Бюджету України як надмірно сплачена, в порядку, передбаченим ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» на підставі відповідної заяви Відповідача, питання щодо повернення якої може бути вирішено шляхом звернення Відповідача з відповідною заявою.
Оскільки сума судового збору за подання касаційної скарги була сплачена Відповідачем вже з урахуванням понижуючого коефіцієнту у розмірі 4 844,80 грн, то вона підлягає відшкодуванню Відповідачу у повному обсязі за рахунок Позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Кременчук, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі №917/111/25- задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі №917/111/25 - скасувати в частині задоволення позовних вимог, а також розподілу судових витрат.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В іншій частині, рішення суду Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі №917/111/25 -залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у вигляді сплаченого судового збору, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» (вул. Сумська, 40, кв. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 13967070) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 7267,20 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг та 4 844,80 грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 20.04.2026.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна 

Суддя Д.О. Попков