СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 760/23944/25
пр. № 2/759/6787/26

20 травня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що між сторонами 30.12.2016 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США, що еквівалентно 697 770,00 грн. за офіційним курсом НБУ, встановленим на момент укладення цього договору, у строк до 30.12.2017. Проте, відповідач не повернув отримані у борг грошові кошти у встановлений договором строк, у зв`язку із чим позивач просить покласти на нього обов`язок щодо сплати 3% річних за час прострочення платежу у сумі 2 254,10 доларів США, які нараховані за період з 31.12.2017 по 30.12.2020.
У зв`язку із повним невиконанням позичальником свого грошового зобов`язання перед позикодавцем, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 25 000 доларів США та 3% річних від простроченої суми, що становить 2 254,10 доларів США. Також позивач просить покласти судові витрати по справі на відповідача.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики передано за підсудністю на розгляд Святошинському районному суду міста Києва.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
24 лютого 2026 року на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Левченка К.М. про усунення недоліків.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. Відзив на позовну заяву та / або інші клопотання по справі від відповідача не надходили. 
Поштовий конверт, яким відповідачу на його зареєстроване місце проживання була направлена копія ухвали про закриття підготовчого провадження із датою наступного судового засідання, повернувся до суду без вручення. За результатами відстеження стану поштових відправлень (веб-ресурс: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) судом встановлено, що поштове відправлення не було вручено відповідачу у зв`язку із його відсутністю за вказаною адресою.
Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У постановах від 14.08.2020 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи.
Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, у зв`язку із чим на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомив, суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про стягнення заборгованості у даному судовому засіданні за відсутності сторін.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою у судове засідання сторін.
Дослідивши письмові матеріали та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що 30 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І.
Відповідно до п.п.1.1. п.1 Договору, за цим договором позикодавець передає готівкою у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000 доларів США, що є еквівалентом 679 770,00 грн, за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент укладення даного договору, який зобов`язується повернути позикодавцеві відповідну суму грошових коштів не пізніше ніж через один рік з моменту укладення цього договору, тобто до 30.12.2017.
Згідно з п.п.1.3. п. 1 Договору сторони погодили, що позика є безпроцентною, тобто позикодавець не має права на одержання від позичальника процентів суми позики.
Укладення сторонами договору свідчить та підтверджує факт отримання позичальником грошових коштів в розмірі вказаному у п. 1.1. Договору.
Також факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 30.12.2016 у сумі 25 000 доларів США, що є еквівалентом 679 770, 00 грн, за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент підписання заяви, підтверджується складеною ОСОБА_2 заявою від 30 грудня 2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А.І., зареєстрована в реєстрі за №367.
Відповідно до п.п.2.2 п.2 Договору, позичальник зобов`язується повернути позику в повному обсязі не пізніше 30.12.2017.
Строк повернення позики, установлений п.п.2.2 може бути продовжено виключно за погодженням сторін, що оформляється додатковою угодою до договору, викладеною у письмовій формі (п.п.2.3 п.2 Договору).
Відомості про виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення боргу за договором позики від 30.12.2016 відсутні.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику (постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 686/18121/21 (провадження № 61-14050св23), від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20)
Спір у цій справі стосується стягнення грошових коштів за договором позики від 30.12.2016, який було укладено між сторонами у письмовій формі та такий договір посвідчено нотаріально. При цьому, факт передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику у вказаному у договорі розмірі підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 . 
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що позивач передав відповідачу в позику грошові кошти у розмірі 25 000,00 доларів США і про це зазначено у відповідному договорі. При цьому сторонами погоджено строк повернення грошових коштів. Однак, у визначений сторонами строк відповідач грошові кошти не повернув (до 30 грудня 2017 року), будь-яких додаткових угод щодо продовження строку позики сторони не укладали.
Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.
Відтак, установивши, що факт укладення договору позики та отримання відповідачем у борг від позивача грошових коштів підтверджується належними доказами, суд дійшов висновку про виникнення між вказаними особами позикових правовідносин, зобов`язання за якими позичальник не виконав та у зв`язку з цим про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за договором позики.
Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №500/5194/16 від 11.09.2024 констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника.
Водночас, при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.
Відтак, відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти за договором позики в розмірі 25 000 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення або здійснення платежу.
Щодо стягнення трьох процентів річних суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач нарахував три проценти річних за період з 31.12.2017 (наступний день після закінчення строку повернення позики) по 30.12.2020 (в межах позовної давності) на суму боргу 25 000,00 доларів США, що становить 2 254,10 дол. США.
При цьому, відповідно до приписів пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Дію карантину введено з 12.03.2020 на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Карантин неодноразово подовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 19.12.2020 до 31.12.2021 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, від 20.05.2020 №392 та від 22.07.2020 №641. В подальшому, постановами Кабінету Міністрів України вносились зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, якими передбачено продовження терміну дії карантину обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 із 30.12.2021 до 30.04.2023.
Отже, на всій території України було встановлено безперервну дію карантину з 12.02.2020 по 30.04.2023.
Окрім того, за приписами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, нарахування трьох процентів річних за період з 31.12.2017 по 30.12.2020 здійснено позивачем правомірно.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних, суд визнає його арифметично правильним: 25 500 доларів США x 3 % x 1097 день : 365 днів : 100% = 2 254,10 доларів США.
Відтак, стягненню з відповідача підлягають три відсокти річних у сумі 2 254,10 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення або здійснення платежу.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог та доведеністю їх належними та допустимими доказами у справі, які не спростовані стороною відповідача.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 6 закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
При зверненні до суду із цим позовом у серпні 2025 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 11 262,00 грн. з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (курс 1 долар США = 41,3222 грн.), що підтверджується платіжною інструкцією №58819718SB від 28.08.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, з ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11 262,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 30.12.2016 у загальному розмірі 27 254 (двадцять сім тисяч двісті п`ятдесят чотири) долари США 10 центів, з яких 25 000,00 доларів США - сума основного боргу, а 2 254,10 доларів США - 3% річних від простроченої суми.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 262 (одинадцять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 20 травня 2026 року.

Суддя Н.О. Горбенко