Справа № 159/993/26
Провадження № 2/159/1326/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», від імені якого діє представник Король Владислав Анатолійович, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «Європейська агенція» або позивач або кредитор або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або відповідачка або позичальник або боржник) про стягнення заборгованості за договором позики №795450799 від 15.08.2024 у розмірі 13980,00 грн (далі – кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір №795450799 від 15.08.2024 за якими на умовах строковості, платності та повернення відповідачу було надано кошти в кредит у розмірі 4000,00 грн на строк. Відповідач свої обов`язки за вказаними кредитними договорами не виконав, проценти не сплачував, кредитні кошти не повернув, у наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 13980,00,00 грн.
01.10.2024 ТОВ «Таліон Плюс» уклав договір факторингу №МВ-ТП/2 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» набув права вимоги до боржника у кредитному договорі №795450799 від 15.08.2024 в розмірі 13980,00 грн.
27.02.2025 ТОВ «Таліон Плюс» уклав договір факторингу №27/0225-1 з позивачем за умовами якого позивач набув права вимоги до боржника у кредитному договорі №795450799 від 15.08.2024 в розмірі 13980,00 грн.
Станом на день звернення до суду у відповідача утворилася заборгованість за вказаними кредитним договором у розмірі 13980,00 грн.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. 
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяв не скористався.

Ухвалою суду від 18.03.2026 суд відкрив провадження у справі, розгляд справи вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, постановив здійснювати подальший розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі -ЦПК України).
Відповідно до трекінгу поштового відправлення з сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення R067173430946, яким відповідач повідомлявся про розгляд справи, вручено відповідачу під особистий підпис 21.05.2026, отже відповідач відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про судовий розгляд.
Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив так обставини.
15.08.2024 між кредитором та позичальником укладено Договір кредитної лінії № 795450799, за умовами якого позичальнику надається кредит у розмірі 4000,00 грн (п. 2.1, 2.3). Стандартна (базова) процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом, що відповідає 547,50 % річних (п. 8.3).
Умови застосування процентної ставки є диференційованими: знижена (дисконтна) процентна ставка у розмірі 0,01 % на день (3,65 % річних) застосовується за умови повного погашення кредиту протягом дисконтного періоду або протягом 6 днів після його закінчення (п. 1.1.4, 8.5.1). Стандартна процентна ставка у розмірі 1,50 % на день застосовується у разі, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої ставки, а також у разі подовження дисконтного періоду після 29.08.2024 року (п. 1.1.4, 8.5.2).
Тривалість першого дисконтного періоду складає 14 днів (п. 3.1). Рекомендована дата повернення кредиту (закінчення дисконтного періоду) визначена 29.08.2024 року, а кінцева дата виплати кредиту — 14.09.2029 року (п. 7.1, 7.3). Умови договору передбачають право позичальника на продовження (пролонгацію) дисконтного періоду шляхом активації відповідної функції в особистому кабінеті та повної сплати фактично нарахованих процентів, при цьому кожен строк продовження розраховується за формулою і не може перевищувати 30 днів (п. 3.2, 3.3).
За порушення строків виконання зобов`язань передбачені штрафні санкції: у разі порушення строку оплати будь-якого з платежів на 14 і більше календарних днів стягується штраф у розмірі 5000 % від суми простроченого платежу, але не більше 25 % від суми кредиту; при простроченні на 21 і більше днів — не більше 50 % від суми кредиту (п. 12.3). Крім того, позичальник має право стягнути пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не більше 15 % від суми простроченого платежу (п. 12.12). Після закінчення строку договору нарахування процентів здійснюється на рівні 547,50 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 12.4).
З боку кредитора передбачено право вимагати дострокового повернення всієї суми боргу у разі затримки позичальником сплати процентів на строк понад один місяць (п. 9.1.1.7).
В умовах договору прямо передбачено право кредитора передати іншій особі своє право вимоги (відступити право вимоги) за цим договором, у тому числі за договором факторингу, без необхідності отримання згоди позичальника (п. 9.1.1.5, 9.1.1.13).
В реквізитах кредитного договору зазначено, що він підписаний позичальником електронним підписом (одноразовий ідентифікатор) «MDBY», номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, адреса проживання відповідачки, електронна поштова адреса, номер банківської картки НОМЕР_1 позичальника.

Невід`ємною частиною кредитного договору є Паспорт споживчого кредиту, який дублює основні істотні умови кредитного договору, який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором «9226».

Платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 15.08.2024 підтверджується перерахування первісним кредитором на платіжну карту позичальника 5355-28XX-XXXX-1053 коштів в розмірі 4000,00 грн, на виконання договору №795450799 15.08.2024.

У розрахунку заборгованості від первісного кредитора станом на 01.10.2024 зазначено, що 15.08.2024 позичальнику видано кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн. За період користування позичальнику нараховано процентів на загальну суму 2820,00 грн (у перші дні нараховувалось по 0,40 грн на день, згодом ставка зросла до 60,00 грн на день через втрату дисконту, а також були одноразові донарахування у зв`язку з перерахунком). Крім того, позичальнику було нараховано штрафні санкції (неустойку) в розмірі 2000,00 грн (по 1000,00 грн 12.09.2024 та 19.09.2024). Заборгованість станом на 01.10.2024 склала 8820,00 грн. Оплати позичальником не здійснювались.
У розрахунку заборгованості від нового кредитора ТОВ «Таліон Плюс» станом на 04.08.2025 зазначено, що право вимоги було придбано 01.10.2024 року із сумою боргу 8820,00 грн. Новий кредитор продовжив нарахування процентів за ставкою 60,00 грн на день до 26.12.2024 року, внаслідок чого загальна сума процентів зросла до 7980,00 грн. Заборгованість станом на 04.08.2025 складає 13 980,00 грн, з яких: 4000,00 грн — тіло кредиту, 7980,00 грн — проценти, 2000,00 грн — неустойка. Жодних оплат за кредитом не надходило

01.10.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – Клієнт) укладено договір факторингу №МВ-ТП/2, відповідно до якого Клієнт зобов`язується уступити новому кредитору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (п. 2.1).
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги підписаного сторонами договору факторингу, до цього реєстру входить право вимоги за договором позики №795450799 до ОСОБА_1 в розмірі 8820,00 грн з яких 4000,00 грн тіла кредиту, 2820,00 грн процентів, 2000,00 неустойки, порядковий номер 1005.
Довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 12.08.2025 додатково підтверджується перехід права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс»

27.02.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем укладено договір факторингу №27/0225-01.
Згідно з п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 4.1 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору.
04.08.2025 між сторонами договору факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №3 від 04.08.2025, у якому за порядковим номером 5916 зазначено право вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 13980,00 грн, з яких 4000,00 грн тіла кредиту, 7980,00 боргу по процентам, 2000,00 грн – неустойка.

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, копією розпорядження Національної комісії що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг від 23.03.2017 №691, копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 12.01.2010, копією статуту позивача підтверджується, що позивач є фінансовою установою.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. 
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір №795450799 від 15.08.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «MDBY», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий иим особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
На виконання договору факторингу №27/0225-01 від 27.02.2025 сторони підписали Реєстр прав вимоги №3 від 04.08.2025, отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №795450799 від 15.08.2024.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Рекомендована дата повернення кредиту (закінчення дисконтного періоду) визначена 29.08.2024 року, а кінцева дата виплати кредиту — 14.09.2029 року (п. 7.1, 7.3).
Водночас, з боку кредитора передбачено право вимагати дострокового повернення всієї суми боргу у разі затримки позичальником сплати процентів на строк понад один місяць (п. 9.1.1.7).
З розрахунку заборгованості видно, що позичальник не сплачував процент за користування кредитними коштами, отже, кредитор вправі вимагати дострокового повернення тіла кредиту.
Платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 15.08.2024 підтверджується перерахування первісним кредитором на платіжну карту позичальника 5355-28XX-XXXX-1053 коштів в розмірі 4000,00 грн, на виконання договору №795450799 15.08.2024. У реквізитах позичальника, зазначених у кредитному договорі, вказані в реквізити банківської картки позичальника - 5355-28XX-XXXX-1053.
У матеріалах справи відсутні докази того, що вказана у договорі кредитна картка не належить відповідачці, кошти не надходили на цю банківську картку, а також відсутні докази того, що відповідач повернув одержану суму кредиту.
Контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту позичальник не надав, як і доказів сплати тіла кредиту.
Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми позики за кредитним договором у розмірі 4000,00 грн є підставною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заявлених позивачем вимог про стягнення процентів, суд зазначає таке.
Умови застосування процентної ставки є диференційованими: знижена (дисконтна) процентна ставка у розмірі 0,01 % на день (3,65 % річних) застосовується за умови повного погашення кредиту протягом дисконтного періоду або протягом 6 днів після його закінчення (п. 1.1.4, 8.5.1). Стандартна процентна ставка у розмірі 1,50 % на день застосовується у разі, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої ставки, а також у разі подовження дисконтного періоду після 29.08.2024 року (п. 1.1.4, 8.5.2).
З розрахунку наданого позивачем видно, що позичальник не здійснював жодних платежів по сплаті процентів, отже умова для застосування зниженої процентної ставки не виконана.
Водночас, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набув чинності 24.12.2023, пунктом 5 розділу І цього закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
А Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
протягом перших 120 днів - 2,5 %;
протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тобто, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір у цій справі укладений 15.08.2024, тобто після набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
На підставі наведеного, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів у розмірі більшому ніж 1% на день, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період строку надання кредиту слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день, якщо у договорі передбачений більший її розмір.
Відповідно до наданого розрахунку, проценти позичальнику припинились нараховуватись 04.08.2025.
Отже, за період з 15.08.2024 по 26.12.2024 позичальнику мало бути нараховано процентів в розмірі 5360,00 грн (4000,00 грн тіла кредиту * 1% на день * 134 днів)
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачував процентиза кредитним договором.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, шо вимога позивача по стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитним договором є підставною в частині 5360,00 грн (4000,00 грн тіла * 1% * 134 дні) за період з 15.08.2024 по 26.12.2024.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За порушення строків виконання зобов`язань передбачені штрафні санкції: у разі порушення строку оплати будь-якого з платежів на 14 і більше календарних днів стягується штраф у розмірі 5000 % від суми простроченого платежу, але не більше 25 % від суми кредиту; при простроченні на 21 і більше днів — не більше 50 % від суми кредиту (п. 12.3 кредитного договору).
Позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 2000,00 грн, який був нарахований 12.09.2024 та 19.09.2024.
Як суд встановив вище, відповідач своєчасно умови кредитного договору не виконував, суму кредиту не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив, отже позивач відповідно до умов договору мав право нарахувати відповідачу штраф.
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.
Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України.
На підставі викладеного, суд вважає що вимоги про стягнення неустойки в розмірі 2000,00 грн є безпідставними.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, не виконуючи грошові зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив права позивача, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 9360,00 грн з яких: 4000,00 грн заборгованості по тілу кредиту та 5360,00 грн заборгованості по процентах за період з 15.08.2024 по 26.12.2024. У стягненні 2620,00 грн заборгованості за процентами, та 2000,00 грн неустойки належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь пзивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1782,48 грн (66,95% від 2662,40).

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 795450799 від 15.08.2024 у розмірі 9360,00 грн, з яких:
-4000,00 грн заборгованості по тілу кредиту;
-5360,00 грн заборгованості по процентах за період з 15.08.2024 по 26.12.2024.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у стягненні з ОСОБА_1 2620,00 грн заборгованості за процентами та 2000,00 грн заборгованості за неустойкою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 1782,48 грн.

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.
Копію рішення направити сторонам у справі.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (02032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 ЄДРПОУ 35625014);
Відповідача – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повне судове рішення складене 16.06.2026.

Суддя          Р.Я. Смалюх