Справа № 155/770/25 	Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/626/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового Русинчук М.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року, 

В С Т А Н О В И В: 

12 травня 2025 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до АТ «Страхова компанія «Інго», ОСОБА_4 , у якому просив стягнути з АТ «Страхова компанія «Інго» 128700 гривень страхового відшкодування, з ОСОБА_4 – 395639,17 гривень матеріальної та 100000,00 гривень моральної шкоди.
Вказував, що 17 лютого 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «FORD», моделі «TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», який на праві власності належить ОСОБА_3 , отримав значні механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажири автомобіля марки «CHEVROLET» ОСОБА_3 та ОСОБА_6 – тілесні ушкодження. За фактом скоєння ДТП відкрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Надалі ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2025 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Даним судовим рішенням встановлені наступні преюдиційні факти: ДТП скоєно з вини ОСОБА_4 , який порушив Правила дорожнього руху України; автомобіль марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав значні пошкодження, а власник автомобіля ОСОБА_3 – матеріальні збитки. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у АТ «СК «Інго». Полісом встановлено ліміт страхового відшкодування у розмірі 130000,00 гривень. 19 лютого 2021 року ОСОБА_3 звернувся до страхової компанії про виплату страхового відшкодування. Станом на дату подання позовної заяви страховик не виконав договірного зобов`язання. З метою встановлення реального матеріального збитку позивач звернувся до незалежного експерта. За результатами проведеного експертного дослідження зроблено висновок №0019 від 23 грудня 2024 року, яким встановлено, що ринкова вартість автомобіля станом на дату проведення дослідження становить 552940,00 гривень; вартість відновлювального ремонту – 523039,17 гривень; вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні, становить 233709,00 гривень. Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ліміт страхового відшкодування, з відповідача ОСОБА_4 підлягає до стягнення 395639,17 гривень (523039,17 (вартість відновлювального ремонту) – 128000 (ліміт відповідальності страховика) + 1300,00 (франшиза). За проведення експертного дослідження позивач сплатив 9000, які також просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 .
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження середнього ступеня, що супроводжувались фізичним болем та вимушеною втратою працездатності на певний період. Таким чином, ОСОБА_3 , який є військовим хірургом, внесено зміни в його особисте та професійне життя. З врахуванням особи обвинуваченого, характеру протиправних дій та понесених потерпілим фізичних обмежень та моральних страждань, позивач просить стягнути 100000 гривень моральної шкоди.
19 червня 2025 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 395639,17 гривень матеріальної та 100000,00 гривень. моральної шкоди, а також 6300,00 гривень судових витрат, пов`язаних із залученням експерта та витрати на правничу допомогу.
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 395639 гривень 17 копійок гривень вартості відновлювального ремонту.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20000 гривень моральної шкоди.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач, в інтересах якого діє його представник, подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Судом встановлено, що 17 лютого 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «FORD», моделі «TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 .. Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», який на праві власності належить ОСОБА_3 , отримав значні механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажири автомобіля марки «CHEVROLET» ОСОБА_3 та ОСОБА_6 – тілесні ушкодження.
Автомобіль марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
За фактом скоєння ДТП відкрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Надалі ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2025 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_4 була застрахована у АТ «СК «Інго» на підставі Полісу №АР/4091844 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності страховика становить 130000,00 гривень, франшиза 1300 гривень.
Страховик виконав договірне зобов`язання, здійснивши виплату страхового відшкодування з відрахуванням франшизи – 128700,00 гривень, витрати на проведення експертизи №0019 від 23 грудня 2024 року – 2700,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу адвоката – 7500,00 гривень.
Відповідно до висновку експерта №0019 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», реєстраційний номер НОМЕР_2 сума відновлювального ремонту на момент проведення дослідження (23 грудня 2024 року) складає 523039,17 гривень; сума відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля на момент проведення дослідження (23 грудня 2024 року) складає 233709,00 гривень. Таким чином, позивач ОСОБА_3 вважає, що відшкодуванню підлягає різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою в розмірі 395639, 17 гривень (523039,17 - 128700,00 + 1300,00).
На час розгляду справи судом позивач здійснив ремонт транспортного засобу, що був пошкоджений внаслідок ДТП 
07 січня 2026 року позивач надав суду документи на підтвердження проведення ремонтних робіт по відновленню транспортного засобу – автомобіля марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до видаткових накладних №000142782 від 21 червня 2025 року, №000142784 від 05 липня 2025 року, №000142783 від 19 липня 2025 року, №000142785 від 09 серпня 2025 року, №000142788 від 06 вересня 2025 року позивач ОСОБА_3 придбав комплектуючі запчастини для відновлення автомобіля на загальну суму 422545,00 гривень та оплатив ФОП ОСОБА_7 вартість відновлювального ремонту у сумі 145850,00 гривень, що підтверджується Актом №12 прийому-передачі виконаних робіт від 02 грудня 2025 року та квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №1.428101305 від 02 грудня 2025 року.
Отже, загальна вартість проведеного ремонту автомобіля марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 568395,00 гривень.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що загальна вартість проведеного ремонту автомобіля марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», складає 568395 гривень, а тому просить стягнути з відповідача різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та реальною шкодою.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між. фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Таким чином, винуватець ДТП відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати.
Враховуючи зміст та характер спірних правовідносин з`ясуванню підлягають наступні факти та обставини: факт заподіяння шкоди, наявність вини відповідача, причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та пошкодженням належного позивачу автомобіля; розмір заподіяної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, який визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи; межі відповідальності страховика «СК «Інго» (розмір страхового відшкодування, який підлягав сплаті на користь позивача) згідно Полісу №АР/4091844, який був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди; чи є достатньою страхова виплата (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди; межі відповідальності відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди (різниця між фактичним розміром шкоди без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і належним до сплати страховим відшкодуванням згідно Полісу №АР/4091844, який був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди).
Факт заподіяння шкоди, наявність вини відповідача, причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та пошкодженням належного позивачу автомобіля підтверджуються ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2025 року у справі №155/2107/24.
Розмір заподіяної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, який визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи підтверджується Висновком експерта №0019 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «CHEVROLET», моделі «CAPTIVA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із змісту якого вбачається, що сума відновлювального ремонту на момент проведення дослідження (23 грудня 2024 року) складає 523039,17 гривень.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля по факту виконаних робіт з відновлення транспортного засобу склала 568395,00 гривень, що не перевищує суму, зазначену у висновку експерта, та підтверджує недостатність для ремонту виплаченого позивачу страхового відшкодування.
Межі відповідальності страховика АТ «СК «Інго» (розмір страхового відшкодування, який підлягав сплаті на користь позивача) відповідно до Полісу №АР/4091844, який був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, 130000,00 гривень, франшиза 1300,00 гривень.
Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку .
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі ( ст.1192 ЦК України). 
У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (в даному випадку виплата страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу), то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто відповідачем (без урахування коефіцієнту фізичного зносу).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, а саме 395639,17 гривень (568395 - 128700 + 1300).
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність, як доказу купівлі комплектуючих запчастин видаткових накладних, які не є розрахунковим документом.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи мають містити обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Накладна складається у двох примірниках, один з яких залишається у постачальника, а інший передається покупцеві.
Посилання відповідача на те, що видаткова накладена не є розрахунковим документом, не спростовує висновків суду про доведеність позивачем розміру понесених витрат на ремонт автомобіля. При цьому судом враховано, що надані позивачем видаткові накладні надають можливість ідентифікувати особу позивача, який брав участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, фізичну особу-підприємця, від імені якого складено документ, зміст, обсяг господарської операції та підпис (печатку) , як продавця так і покупця.
Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факту проведення ремонту та придбання усіх комплектуючих, які вказані у даній видатковій накладній або ж того, що у ній відображені комплектуючі , які не потрібні були для відновлення пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу. 
З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції є адекватним нанесеній моральній шкоді позивачу, з врахуванням того, що вина відповідача доведена, позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, ознакою тривалого розладу здоров`я, внаслідок яких останній зазнав фізичних і душевних страждань, проходив лікування, зазнав змін в його повсякденному житті, перешкод в реалізації його життєвих планів, порушення нормальних життєвих зв`язків. Вказуючи у прохальній частині апеляційної скарги про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі, відповідач не навів жодних мотивів щодо правильності висновків суду при вирішенні вимог про стягнення моральної шкоди. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76–78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування рішення чи зміні, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: