ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №344/4373/26
Провадження №2/338/701/26
17 червня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., за участю секретаря судового засідання Двібородчин І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 48412038 від 07 березня 2025 року.
Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 березня 2026 року цивільну справу № 344/4373/26 за позовом ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.
06 квітня 2026 року зазначена цивільна справа надійшла до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями передана на розгляд судді Куценку О. О.
Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 48412038 від 07 березня 2025 року в загальному розмірі 20 650 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 5000 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 15350 грн та заборгованості за нарахованими процентами згідно з кредитним договором з моменту відступлення права вимоги до дати виготовлення розрахунку заборгованості в розмірі 300 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту кредитодавця було укладено договір про споживчий кредит/кредитний договір № 48412038.
Укладення договору відбулося дистанційно, шляхом використання інформаційно-комунікаційної системи кредитодавця, заповнення відповідачем відповідної заявки на отримання кредиту, зазначення ним персональних даних, контактної інформації та реквізитів банківської платіжної картки, а також підтвердження укладення договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За умовами кредитного договору кредитодавець надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 5000 грн для задоволення особистих потреб. Строк користування кредитними коштами становив 365 днів, з 07 березня 2025 року до 06 березня 2026 року включно, та складався з дисконтного (пільгового) періоду і поточного періоду.
Дисконтний (пільговий) період становив 14 днів, з дати видачі кредиту до 20 березня 2025 року, протягом якого проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 0,01 % за один день. Поточний період становив 351 день, починався з дня, наступного за днем завершення дисконтного періоду, та закінчувався 06 березня 2026 року. Протягом поточного періоду проценти за користування кредитом нараховувалися за базовою стандартною процентною ставкою 1 % за один день від фактичного залишку кредиту.
Умовами договору також визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту становить 22 557 грн, яка включає суму кредиту 5000 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 17 557 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становила 2420,58 %, а денна процентна ставка, розрахована відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», становила 0,96 % на день.
Позивач зазначає, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 5000 грн шляхом їх перерахування на банківську платіжну картку, зазначену відповідачем під час укладення договору.
Відповідач, отримавши кредитні кошти, належним чином свої зобов`язання за договором не виконав, кредит та проценти у визначені договором строки не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
12 лютого 2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 12-02/26, відповідно до якого ТОВ «ЕКО ФІН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 48412038 від 07 березня 2025 року, укладеним з ОСОБА_1 .
Таким чином, позивач вважає, що саме ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» є належним кредитором у спірному зобов`язанні та має право вимоги до відповідача щодо повернення кредитної заборгованості.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяв чи клопотань щодо процесуальних питань не подав, доказів погашення заборгованості або контррозрахунку заборгованості суду не надав.
Враховуючи належне повідомлення відповідача про судовий розгляд, його повторну неявку в судове засідання без повідомлення причин, неподання відзиву на позов та відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, дійшов висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 07 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит/кредитний договір № 48412038 в електронній формі.
Зміст кредитного договору, паспорта споживчого кредиту та інших супровідних документів свідчить про те, що сторони погодили істотні умови договору, зокрема суму кредиту, строк кредитування, порядок надання кредитних коштів, процентні ставки, порядок нарахування та сплати процентів, загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку та денну процентну ставку.
Укладення договору підтверджується кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, анкетою клієнта, інформацією про заявку, логуванням подій, документами щодо підписання електронних документів, а також доказами перерахування кредитних коштів відповідачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Таким чином, суд доходить висновку, що кредитний договір № 48412038 від 07 березня 2025 року був укладений між первісним кредитором та відповідачем у належній письмовій електронній формі, а відповідач підтвердив свою волю на укладення договору та погодження його умов шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що ТОВ «ЕКО ФІН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 5000 грн. Натомість відповідач належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав.
Щодо відповідності заявлених до стягнення процентів вимогам Закону України «Про споживче кредитування» суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Із умов кредитного договору вбачається, що загальна сума кредиту становить 5000 грн, строк кредитування - 365 днів, загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом - 17 557 грн, а денна процентна ставка, розрахована за формулою Закону України «Про споживче кредитування», становить 0,96 % на день. Отже, визначена договором денна процентна ставка не перевищує граничного розміру, встановленого ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Перевіряючи розрахунок заборгованості, суд враховує, що позивач заявив до стягнення 5000 грн основної суми кредиту, 15350 грн процентів, нарахованих на дату відступлення права вимоги, та 300 грн процентів, нарахованих згідно з умовами кредитного договору з моменту відступлення права вимоги до дати виготовлення розрахунку заборгованості. Загальний розмір процентів, заявлених до стягнення, становить 15650 грн, що не перевищує визначений договором орієнтовний розмір процентів за повний строк користування кредитом у сумі 17 557 грн.
Заборгованість у розмірі 300 грн відповідає нарахуванню процентів за ставкою 1 % на день від суми кредиту 5000 грн за шість днів користування кредитом. Відповідач доказів неправильності розрахунку заборгованості, доказів погашення боргу або власного контррозрахунку суду не надав.
Таким чином, суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості таким, що узгоджується з умовами кредитного договору та не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо переходу права вимоги до позивача суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, відступлення права вимоги.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу, фінансування під відступлення права грошової вимоги, одна сторона, фактор, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони, клієнта, за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи, боржника.
Факт переходу права вимоги до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підтверджується договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 12-02/26 від 12 лютого 2026 року, актами приймання-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Договір про споживчий кредит № 48412038 від 07 березня 2025 року та договір відступлення права вимоги № 12-02/26 від 12 лютого 2026 року у встановленому законом порядку недійсними не визнані, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності зазначених правочинів.
Отже, суд доходить висновку, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» є належним кредитором у спірному зобов`язанні та має право вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором.
Відповідач, отримавши кредитні кошти, не виконав належним чином зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів. Доказів погашення заборгованості або доказів, які б спростовували вимоги позивача, суду не надано.
За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією, наявною в матеріалах справи. Оскільки позов підлягає задоволенню, зазначена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, поведінку сторін під час розгляду справи, дії сторін щодо досудового вирішення спору та інші обставини, що мають значення.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн та на підтвердження таких витрат надав відповідні документи.
Разом з тим, суд зазначає, що наявність документів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для їх стягнення з іншої сторони саме в заявленому розмірі. Такі витрати повинні відповідати критеріям дійсності, необхідності, розумності та співмірності зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.
Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не є складною за фактичними обставинами та правовою кваліфікацією, правова позиція позивача є типовою для відповідної категорії справ, представник позивача безпосередньої участі в судовому засіданні не брав, а обсяг необхідних процесуальних дій не свідчить про необхідність компенсації витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.
Враховуючи складність справи, ціну позову, характер спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та становить надмірний тягар для відповідача.
За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 3000 грн. Такий розмір, на переконання суду, є розумним, співмірним та достатнім з урахуванням предмета спору, складності справи, обсягу виконаних робіт і часу, необхідного для підготовки та подання позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 128, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 274, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором про споживчий кредит/кредитним договором № 48412038 від 07 березня 2025 року в загальному розмірі 20 650 (двадцять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, яка складається із: заборгованості за основною сумою кредиту - 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок; заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15350 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок; заборгованості за нарахованими процентами згідно з кредитним договором з моменту відступлення права вимоги до дати виготовлення розрахунку заборгованості - 300 (триста) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 17 червня 2026 року.

Суддя: