ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3574/26 Справа № 194/582/25 	  	Головуючий у першій інстанції:  Корягін В. О. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Корягіна В.О. від 02 грудня 2025 року по справі за позовом Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, – 
ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року КП «Тернівське житлово-комунальне підприємство» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Тернівської міської ради від 28 березня 2007 року №140 КП «ТЖКП» є виконавцем житлово-комунальних послуг у м.Тернівка Дніпропетровської області. Відповідачі зареєстровані за адресою по АДРЕСА_1 . Між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 . Позивачем своєчасно надаються житлово-комунальні послуги. Таким чином, у відповідачів виникла заборгованість по сплаті за отримані комунальні послуги за період з 01.11.2015 року по 01.04.2025 року, яка станом на 01.04.2025 року складає 106505,02 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 106505,02 грн, з яких абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) у сумі 1215,60 грн, абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) у сумі 65,91 грн., абонентське обслуговування (теплопостачання) у сумі 665,43 грн., водопостачання та водовідведення у сумі 29650,66 грн, теплопостачання у сумі 47126,14 грн, поводження з побутовими відходами у сумі 8305,14 грн., управління багатоквартирним будинком у сумі 19476,14 грн. 
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство», станом на 01 квітня 2025 року, заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 106505,02 грн, з яких абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) у сумі 1215,60 грн, абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) у сумі 65,91 грн, абонентське обслуговування (теплопостачання) у сумі 665,43 грн, водопостачання та водовідведення у сумі 29650,66 грн, теплопостачання у сумі 47126, 14 грн, поводження з побутовими відходами у сумі 8305,14 грн, управління багатоквартирним будинком у сумі 19476,14 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року за №140 виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Тернівка Дніпропетровської області визначено КП «ТЖКП» (а.с. 6). 
Відповідно до протоколу зборів співвласників (власників квартир та нежитлових приміщень) будинку АДРЕСА_2 від 26 травня 2016 року, КП «ТЖКП» визнано управителем вказаного багатоквартирного будинку (а.с. 7-10). 
Згідно акту перевірки обліку водопостачання №5306 від 29.03.2006 року в квартирі АДРЕСА_3 встановлений лічильник води ЛК-15х №5277442.
Відповідно виписки з адресної картки, наданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради, за адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані: з 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з 1988 року ОСОБА_2 , з 1999 року ОСОБА_1 , з 2006 року ОСОБА_3 (а.с. 11). 
Згідно копії акту №71 від 18 січня 2016 року, з 2005 року в квартирі АДРЕСА_4 мешкають без реєстрації: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 45). 
Відповідно до довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» №6404, станом на 01.04.2025 року, за адресою по АДРЕСА_1 заборгованість складає 106505,02 грн, з яких абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) - 1215,60 грн., абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) - 65,91 грн., абонентське обслуговування (теплопостачання) - 665,43 грн., водопостачання та водовідведення - 29650,66 грн., теплопостачання - 47126, 14 грн., поводження з побутовими відходами - 8305,14 грн., управління багатоквартирним будинком - 19476,14 грн (а.с. 17). Вказана заборгованість також підтверджується випискою з особового рахунку за період з листопада 2015 року по квітень 2025 року (а.с. 12-16). 
Згідно довідки КП "Тернівське житлово-комунальне підприємство" №1017 від 23.09.2025 року в період проживання за адресою по АДРЕСА_1 приватизували дане житлове приміщення: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 у рівних долях (а.с. 82). 
Отже, ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 є співвласниками вказаного вище житлового приміщення. 
Згідно зі статтями 319, 321 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (який був чинним по 01.05.2019), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №14-280цс18. 
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (який набрав чинності 10.12.2017), до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2189-VIII). 
Частиною першою статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII встановлено, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. 
Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (абзац 4 ч. 1 ст. 15 Закону від 09.11.2017 року №2189-VIII). 
За змістом пунктів 1, 2 частини другої статті 8 вказаного вище Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. 
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII). 
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. 
Частина 1 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 №417-VIII визначає, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). 
Згідно із частиною 1 статті 10 Закону №417-VIII, співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. 
Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги доведеність факту неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 обов`язку зі сплати житлово-комунальних послуг за адресою по АДРЕСА_1 та наявність заборгованості, – колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення солідарно на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01.11.2015 по 01.04.2025 у загальному розмірі 106505,02 грн, з яких абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) у сумі 1215,60 грн, абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) у сумі 65,91 грн, абонентське обслуговування (теплопостачання) у сумі 665,43 грн, водопостачання та водовідведення у сумі 29650,66 грн, теплопостачання у сумі 47126, 14 грн, поводження з побутовими відходами у сумі 8305,14 грн, управління багатоквартирним будинком у сумі 19476,14 грн. 
Вказана вище заборгованість підтверджується наданою позивачем випискою з особового рахунку та не спростована відповідачами. 
Щодо поданої до місцевого суду ОСОБА_1 заяви про застосування строків позовної давності колегія зазначає наступне. 
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. 
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 
Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини боргу, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. 
Відтак, оскільки у даних правовідносинах встановлено обов`язок відповідачів сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг щомісячно на кінець розрахункового періоду, тобто зі спливом кожного календарного місяця, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. 
Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 10 квітня 2025 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1). 
Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. 
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30 червня 2023 року. 
Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023. 
Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. 
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023) встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Також слід враховувати, що згідно з Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 №4434-IX, з Цивільного Кодексу України було виключено Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення». Закон набув чинності 04.09.2025 року.
Отже, строк визначений статтею 257 ЦК України, продовжувався на строк дії воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року і до 03 вересня 2025 року. 
Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами, що виникли до 02 квітня 2017 року. 
Строк позовної давності за вимогами, що виникли з 02 квітня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні. 
Крім того, частини першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 
Установлено, що відповідачами частково вносились платежі зі сплати житлово-комунальних послуг, зокрема, у листопаді 2015 року - 258,59 грн, у грудні 2015 року - 258,59 грн, у січні 2016 року - 659,99 грн, у листопаді 2016 року - 659,99 грн, у червні 2017 року - 216,07 грн (а.с. 14-16). 
Таким чином, перебіг позовної давності переривався, у зв`язку зі сплатою частково наданих житлово-комунальних послуг по червень 2017 року, а з цього часу цей строк продовжувався на строк дії карантину та зупинявся на строк дії воєнного стану. 
Отже, строки позовної давності відносно заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за період з 01.11.2015 по 01.04.2025 позивачем не пропущені. 
Доводи апеляційної скарги, що апелянтка була присутня у місцевому суді у день розгляду справи та ухвалення рішення 02 грудня 2025 року, є недоведеними. Згідно з протоколом судового засідання від 02.12.2025 представник позивача та відповідачі у судове засідання не з`явились (а.с. 96). Матеріали справи не містять будь-яких процесуальних документів щодо подання ОСОБА_1 зауважень на вказаний протокол судового засідання. Також апеляційному суду не надано жодних належних та допустимих доказів явки апелянтки у призначений судом час (11 год. 30 хв.) до зали судового засідання. Сама лише присутність у приміщенні суду не свідчить про безумовний намір участі в судовому засіданні, явки учасника справи до зали судового засідання у призначений час. Посилання на неможливість отримання інформації з журналу відвідувань місцевого суду Служби судової охорони та відеозаписів з камер спостереження не приймаються судом до уваги, оскільки відомості у частині, що стосуються безпосередньо апелянтки, не є інформацією з обмеженим доступом. ОСОБА_1 не надала жодних доказів її звернення та відмови у наданні вказаних доказів. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була ознайомлена в підсистемі «Електронний суд» з усіма доказами у справі, є необґрунтованими та неконкретизованими. Так, апелянтка не зазначає, з яким саме доказом вона не мала можливості ознайомитися, який доказ був відсутній у матеріалах електронної справи та яким чином це вплинуло на реалізацію її процесуальних прав чи правильність вирішення спору. Крім того, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості на ознайомлення з матеріалами справи безпосередньо у приміщенні місцевого суду шляхом подання відповідної заяви про ознайомлення з матеріалами справи. 
За змістом статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
Необхідно також зауважити, що відповідно до положень статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги не наділений повноваженнями на скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до суду першої інстанції (крім випадків порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції заявив про непідсудність справи). 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не містить обґрунтування непогодження ОСОБА_1 з розміром нарахованої позивачем заборгованості, тощо. Також ОСОБА_1 не має повноважень на представлення інтересів інших відповідачів у справі. А тому суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року. 

Головуючий          Т.П. Красвітна

Судді           О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк