Справа №345/1403/26 
Провадження № 2/345/1521/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2026 м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Миговича О.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з управління (поводження) побутовими відходами, - 
В С Т А Н О В И В:

ТОВ “ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ” (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги у розмірі 8223,19 грн. за період з 01.06.2021 по 01.02.2026. 
Вимоги обґрунтовує тим, що впродовж зазначеного вище періоду Товариством надавалися послуги з управління (поводження) побутовими відходами усім споживачам на території м.Калуша та Калуської об`єднаної територіальної громади, в тому числі й відповідачу. Будь-яких претензій від ОСОБА_1 щодо кількості та якості наданих послуг Товариство не отримувало, натомість відповідачем станом на 01.02.2026 заборговано 8223, 19 грн. належної до сплати суми за надані послуги. 23.12.2023 відповідачу надіслано досудову вимогу №712 про необхідність погашення боргу із зазначенням розміру останнього, однак така вимога адресатом проігнорована. 
В період виникнення боргу діяли Закони України “Про житлово-комунальні послуги”, “Про відходи” та “Про управління відходами”, які зобов`язували індивідуальних споживачів як утворювачів побутових відходів укладати договори з виконавцями послуг та вносити в установленому порядку та розмірах плату за надані послуги. 25.02.2021 між Товариством як виконавцем та виконкомом Калуської міської ради Івано-Франківської області укладено договір, який зобов`язував Товариство укласти з індивідуальними споживачами договори про надання послуг поводження з побутовими відходами за формою і змістом, що визначений Типовим договором. Згодом, 30.04.2021 у друкованому засобі масової інформації та на вебсайті органу місцевого самоврядування опубліковано оферту до Публічного договору про надання послуг поводження з побутовими відходами за відповідним інтернет-посиланням. Оновлений Публічний договір, Типовий договір з управління побутовими відходами також публікувалися на вебсайтах органу місцевого самоврядування і виконавця послуг. Відтак, споживач ОСОБА_1 починаючи з 01.06.2021 перебував у договірних відносинах з Товариством згідно з умовами Публічного договору про надання послуг поводження з твердими побутовими відходами. Покликаючись на окрему прецедентну практику Верховного Суду щодо особливостей виникнення правовідносин щодо надання виконавцями послуг управління (поводження) побутовими відходами на підставі публічної оферти, враховуючи відсутність письмової відмови споживача від укладення договору про надання цих послуг, Товариство просить позов задовольнити, не заперечуючи щодо можливості ухвалення судом заочного рішення.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У встановлений судом строк відповідач скористався правом подати відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково та зазначив таке.
Так, індивідуальний договір між ним та позивачем не укладався, заяву про приєднання до публічного договору не подавав, примірник договору не отримував, а тому про його умови не повідомлений, зокрема, і щодо кількості зареєстрованих осіб в його домі. Крім цього зазначає, що йому, як власнику приватного житлового будинку, контейнер для збору побутових відходів не надавався, місце централізованого накопичення відходів відсутнє, будь-яка організація вивезення відходів позивачем не здійснена. Також ОСОБА_1 вказує на те, що нарахування заборгованості здійснено неправильно, оскільки в домоволодінні фактично проживає менша кількість осіб. Окремо просить суд застосувати строк позовної давності в 3 роки.
З урахуванням викладеного просить суд при нарахуванні суми заборгованості врахувати кількість фактично проживаючих людей в його будинку, застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в частині необґрунтованих нарахувань.
Представник позивача своїм правом подати відповідь на відзив скористався, позовні вимоги підтримав. Зазначив, що відповідно до вимог законодавства утворювачі побутових відходів зобов`язані: укладати договори з виконавцем послуги з управління побутовими відходами та вносити у встановленому порядку плату за послугу з управління побутовими відходами. Крім цього, публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. Таким чином, починаючи з 01.06.2021 між ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» та ОСОБА_1 укладено публічний договір на надання послуг з поводження з твердими побутовими відходами. Окрім того, ОСОБА_1 проведені оплати за послуги (20.12.2022-125 грн, та 02.01.2023-300 грн.), що теж свідчить про приєднання до умов публічного договору.
Щодо інформації про кількість зареєстрованих осіб та інформації про власника домогосподарства, то інформація, яку використовує ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» у своїй господарській діяльності, включає виключно адреси, прізвище, ім`я, та по-батькові споживача та кількість зареєстрованих осіб. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є відкритою та її можна отримати через портал «Дія» чи безпосередньо в державного реєстратора в Центрі надання адміністративних послуг. Вважає, що акт № 30 «Про непроживання особи за місцем реєстрації» від 12.03.2026 не може бути взятий до уваги оскільки він не включений до переліку документів, які дають право на несплату вартості послуги. Відповідач не повідомляв ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» про факт проживання меншої кількості осіб в його домоволодінні та не звертався із заявами про те щоб йому не нараховували оплату за надані послуги у зв`язку з не проживанням зареєстрованих осіб за вказаною адресою,хоча така можливість передбачена чинним законодавством. А тому ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» цілком обгрунтовано враховувало таких осіб при нарахуванні оплати за надані послуги.
Щодо невидачі контейнерів та централізованого місця накопичення відходів, то критерієм якості надання послуг є дотримання виконавцем графіку вивезення відходів, який узгоджено між виконавцем послуги і органом місцевого самоврядування.
Щодо застосування строку позовної давності, то ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» вправі стягувати заборгованість з 01.06.2021, оскільки позовна давність не спливла з огляду на таке. Обов`язок щодо сплати за управління побутовими відходами виникає у споживача кожного місяця, а тому позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо. Також під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності.
Відтак, ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» в межах строку позовної давності має право на стягнення заборгованості, яка утворилася, починаючи з 01.06.2021.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі - Закон № 2189) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно з приписами ст.5 Закону № 2189 до житлово-комунальних послуг належать в тому числі послуги з управління побутовими відходами. 
Частиною 1 ст.19 Закону № 2189 встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч.ч. 1,2 ст.20 Закону).
Враховуючи наведене, обов`язок з укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 21 Закону № 2189 виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою (ст. 32 ч.1,2,4 Закону).
Зі змісту ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) також вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Пунктом 5 ч.3 ст. 20 Закону № 2189 на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
З аналізу ст. 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України та відповідних положень Закону №2189 вбачається, що кожен власник житлового приміщення та повнолітні дієздатні члени його сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннми щодо здійснення оплати за надані житлово-комунальні послуги. Відсутність окремо підписаного договору між споживачем та виконавцем житлово-комунальної послуги, в тому числі послуги з управління побутовими відходами, не є підставою для звільнення споживача від здійснення оплати на фактично надані послуги, які підтверджені документально.
Суд встановив, що 30.04.2021 в друкованому засобі масової інформації - газеті “Вісті Калущини” опубліковано Публічний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами, яким встановлено порядок та умови надання Товариством як виконавцем такої послуги, що визначений на конкурсних засадах органом місцевого самоврядування, послуги з управління побутовими відходами споживачам фізичним особам на території Калуської міської територіальної громади. Як безпосередньо вказано у тексті цього договору такий укладено з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідний договір розміщено на вебсайті Товариства з можливістю вільного завантаження його змісту як з інформаційного ресурсу виконавця, так і виконавчого комітету Калуської міської ради.
Товариством надано до матеріалів справи належним чином засвідчені копії рішень виконкому Калуської міської ради щодо визначення: виконавця послуг з вивезення побутових відходів (№ 81 від 17.03.2021), норм відповідних послуг, розрахунковою одиницею щодо яких виступає кількість мешканців та вид об`єкта утворення ТПВ (№ 270 від 01.12.2020), тарифів на послуги з поводження побутовими відходами для мешканців житлових будинків індивідуальної забудови (№ 110 від 20.04.2021, №54 від 29.03.2022, №142 від 12.07.2022, №27 від 13.02.2025), погоджених між виконавцем та виконавчим органом місцевого самоврядування графіків вивезення ТПВ з території Калуської міської територіальної громади (№ 222 від 27.07.2021, №213 від 27.09.2022).
Будь-яких доказів відмови споживача за вказаною вище адресою від отримання послуг з управління побутовими відходами, висловлених у встановленому порядку, в матеріалах справи немає.
Таким чином, між ТзОВ «Еко-Прикарпаття» та відповідачем виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами. Товариство надавало відповідачу послуги з управління побутовими відходами, проте остання не виконувала свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за відповідні послуги.
Ухвалюючи рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 суд зазначає, що відповідно до приписів ст.322 ЦК України власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше на встановлено договором або законом. 
Крім того, згідно з приписами ст.156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених законом або договором, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому, кредитор має право вимагати виконання обов`язку повністю або частково як від усіх солідарних боржників разом,так і окремо від будь-якого з них (ч.1 ст.543 ЦК України).
Наявність солідарного зобов`язання усіх дієздатних осіб, які проживають/зареєстровані у житлі споживача, прямо встановлена також у ч.3 ст.9 Закону №2189.
Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.02.2026 № 464008778 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 в частині 1/1.
За встановлених у цій справі обставин вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем послуги з управління (поводження) побутовими відходами та боржником за зобов`язаннями щодо оплати цієї послуги, яка надавалася Товариством починаючи з 01.06.2021 по 01.02.2026. 
Згідно з наданими Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради даними, за місцем проживання відповідача зареєстроване місце проживання ще 4 осіб.
Суд враховує, що споживач має право не оплачувати вартість комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження такого факту (п.6 ч.1 ст.7 Закону № 2189).
Проте споживач повинен завбачливо подбати, повідомивши надавача (виконавця) комунальних послуг, що він та (або) інші особи будуть і (або) є тимчасово відсутніми в належному їм житловому приміщенні з метою звільнення від оплати цих послуг чи здійсненні їх перерахунку за минулий період.
Так, відповідачем на адресу суду направлено ряд документів на підтвердження того, що в його домоволодінні фактично проживає 3 осіб – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зокрема, ОСОБА_4 виїхав за межі території України 07.02.2022, де знаходиться по даний час (а.с. 36 - 37). 
Крім цього, згідно наявних матеріалів справи (копія карти побиту в Словаччині) ОСОБА_5 з 09.01.2023 до 06.01.2026 має право на проживання закордоном (а.с. 44, 45) і фактично там проживає, що також підтверджується актом №30 про не проживання особи за місцем реєстрації місця проживання (а.с. 25).
Таким чином, суд вважає за можливе, здійснити перерахунок нарахованого боргу з урахуванням фактично проживаючи осіб за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно розрахунку, проведеного позивачем, заборгованість з 06.2021 по 01.2022 становить 736 грн.
В подальшому, в період з 02.2022 по 12.2022 нарахування заборгованості здійснювалося з урахуванням виїзду ОСОБА_4 , і станом на 12.2022 становить 1842 грн.
Однак в подальшому, з січня 2023 нарахування заборгованості слід здійснювати з урахуванням кількості фактично проживаючих осіб, а саме 3 людей. 
Так, в період з січня 2023 по лютий 2025 затверджено тариф – 33, 56 грн. з одного мешканця житлового будинку індивідуальної забудови (будинку приватного сектору) в місяць. Таким чином розрахунок заборгованості здійснюється як 33, 56 грн. (тариф) х 3 фактично проживаючих людей = 100, 68 грн. – оплата в місяць. З урахуванням періоду з березня 2023 по лютий 2025 (24 місяці) заборгованість складає 2416, 32 грн.
В період з березня 2025 по січень 2026 затверджено тариф – 48, 25 грн. з одного мешканця житлового будинку індивідуальної забудови (будинку приватного сектору) в місяць. Таким чином розрахунок заборгованості здійснюється як 48, 25 грн. (тариф) х 3 фактично проживаючих людей = 144, 75 грн. – оплата в місяць. З урахуванням періоду з березня 2025 по січень 2026 (11 місяців) заборгованість складає 1592, 25 грн.
Загальна сума заборгованості складає 6586, 57 грн.
Доказів належного виконання зобов`язань з урахуванням виключення сум за осіб, які фактично за адресою нарахування боргу не проживають, відповідач суду не надав, а також не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» послугами.
Крім того, відповідач не надав будь-яких доказів того, що він у встановленому законом порядку відмовлявся від надання послуг ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ», а також доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати.
З огляду на що встановлено, що ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» надавав відповідачу відповідні послуги, однак останній не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
При цьому, суд звертає увагу й на те, що стягнення з відповідача документально підтвердженої суми боргу за надані послуги не позбавить останнього права стягнути на її користь в порядку регресу з інших дієздатних та повнолітніх членів сім`ї, які проживають за відповідною адресою житлового будинку, понесених витрат на оплату послуг поводження з побутовими відходами. 
Вирішуючи зазначений спір суд виходить також із того, що відповідно до приписів ст.35-1 Закону України Про відходи від 05.03.1998 № 187/98-ВР, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям Закону України Про управління відходами від 20.06.2022 № 2320-ІХ, виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Власники або наймачі, користувачі джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
Відповідно до ст.12 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Такі договори укладаються на основі типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими органами. Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є, зокрема, вимоги щодо якості послуг, відповідальності сторін за порушення договору тощо. Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту цього договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або вебсайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (ч.5 ст.13 Закону № 2189).
Статтею 25 Закону № 2189 додатково врегульовані особливості укладення договору про управління побутовими відходами з виконавцем послуги, який визначається у встановленому законодавством порядку. При цьому, на споживача прямо покладено обов`язок укласти договір про надання цієї послуги із виконавцем. 
Відповідно до п.24 Правил надання послуги з управління побутовими відходами та типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2023 № 835, послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги, в тому числі за моделями організації договірних відносин: індивідуальний договір (публічний договір приєднання) - укладається з індивідуальним споживачем відповідно до типового індивідуального договору про надання послуги з управління побутовими відходами; колективний договір - укладається від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою за рішенням співвласників відповідно до типового колективного договору про надання послуги з управління побутовими відходами.
У цій справі судом не встановлено будь-яких порушень, які б вказували на недотримання порядку укладення публічного договору (приєднання) між Товариством та відповідачем.
Згідно з вимогами ч.1,5,6 ст. 27 Закону № 2189 у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.
ТОВ «Еко-Прикарпаття» надавав відповідачу відповідні послуги, однак відповідач не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги.
Щодо строку позовної давності, який просить застосувати сторона відповідача, то суд зазначає наступне. 
Виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями статті 257 Цивільного кодексу України.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України.
У статті 264 Цивільного кодексу України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з частинами четвертою-п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (пункти 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, прийнятій по справі №911/3681/17).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Карантин був припинений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023.
З 24 лютого 2022 року, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану (пункт 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України).
Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-ІХ передбачено: 1. Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключити. 2. Цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.
Набрання чинності даного Закону відбулося 04.09.2025.Таким чином, відлік строку фактично розпочався 04.09.2025. До суду представник позивача звернувся 27.02.2026.
Тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості.
Відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією від 23.02.2026 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2662,40 грн. (а.с. 8).
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2132, 5 грн. (2662,40 грн. х 6586, 57 грн. /8223, 19 грн.).
Керуючись ст.263-265 ЦПК України,-
У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ (місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Тичини 1, код ЄДРПОУ 40112783) заборгованість в розмірі 6586, 57 грн. за надані послуги з поводження (управління) побутовими відходами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ, 2132, 5 грн. судових витрат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

СУДДЯ: