Справа № 420/37046/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104650023581 від 12.09.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період навчання з 04.04.1988 по 30.09.1988, період проходження строкової військової служби з 25.11.1988 по 21.11.1990, період роботи з 06.10.1988 по 13.11.1988 та зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період навчання з 04.04.1988 по 30.09.1988, періоди роботи з 06.10.1988 по 13.11.1988, з 21.01.1991 по 13.08.1998, з 20.06.1997 по 28.02.1999, з 04.03.1999 по 02.08.1999, період строкової військової служби з 25.11.1988 по 21.11.1990, та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення за її призначенням, а саме з 05.09.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з дати її призначення, а саме з 05.09.2025 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком. Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104650023581 від 12.09.2025 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом власних прав та інтересів.
Ухвалою суду у справі №420/37046/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. 
Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що на підставі заяви та наданих документів Головним управління винесено рішення №104650023581 від 12.09.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку із недосягненням заявником пенсійного віку 60 років. Відповідач зауважив, що позовна вимога позивача стосовно скасування рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV є безпідставною та необґрунтованою, так як позивач не звертався до Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. Отже, позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.
До суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що другий відповідач позов також не визнає та зазначає, що рішенням від 12.09.2025 винесено відмову в призначенні пенсії, оскільки пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону №1058-IV, становить 60 років. Вік заявка - 55 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058-IV, становить 35 років.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій зазначено, що пенсія на пільгових умовах за Списком №1 - це і є пенсія за віком, а тому твердження пенсійного органу про те, що позивач звернувся із невірною заявою, є таким, що не відповідає дійсності. Тобто, за твердженням представника позивача, останній вірно подав заяву на призначення пенсію за віком, але на пільгових умовах за Списком №1. Крім того, позивач має необхідні документи, які підтверджують його стаж на пільгових умовах за Списком №1 з 04.04.1988 по 30.09.1988, з 06.10.1988 по 13.11.1988, з 25.11.1988 по 21.11.1990, з 21.01.1991 по 13.08.1998, з 20.06.1997 по 28.02.1999, з 04.03.1999 по 02.08.1999.
Також під час розгляду справи від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій зазначено, що позивач не має статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС і, відповідно, подана заява про призначення пенсії не стосувалась саме пенсії згідно Закону України №796-ХІІ.
Ухвалою суду від 26.11.2025 року провадження у справі №420/37046/25 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому було поновлено ухвалою суду 05.02.2026 року. 
На виконання вищевказаної ухвали, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надіслало до суду матеріали пенсійної справи позивача.
Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Судом за час розгляду справи встановлено наступне.
ОСОБА_1 05.09.2025 року, за його твердженням, звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV.
Разом із заявою при призначення пенсії позивачем було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 , з якої вбачається, що позивач працював у періоди з:
- 04.04.1988 року по 30.09.1988 року – навчання в СПТУ №14 (запис внесено на підставі диплому серія НОМЕР_2 ) (записи №1-2);
- 06.10.1988 року по 13.11.1988 року - робота в шахті ім. Ф.П. Лютікова в/о «Краснодонвугілля» на посаді підземного електрослюсаря 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах (записи внесено на підставі наказів №482 від 15.11.1988 року та №336 від 06.10.1988 року) (записи №3-4);

- 25.11.1988 року по 26.11.1990 року – строкова військова служба (записи внесено на підставі військового квитка Серія НОМЕР_3 ) (записи №5-6);
- 21.01.1991 року по 13.08.1995 року (а ні 13.08.1998 року як помилково зазначає позивач у позові) – робота на посаді підземного електрослюсаря 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах та гірничим майстром з повним робочим днем на підземних роботах в шахті ім. Ф.П. Лютікова в/о «Краснодонвугілля» (записи внесено на підставі наказів №316 від 16.08.1995 року та №20 від 17.01.1991 року) (записи №7-9);
- 20.06.1997 року по 28.02.1999 року – робота на посаді гірничого майстру підземним з повним робочим днем на підземних роботах в Державному ВАТ «Шахта «Дуванна» Дочірнє підприємство Державної холдінгової компанії «Краснодонвугілля» (записи внесено на підставі наказу №194 від 13.06.1997 року та записки про звільнення №46 від 11.02.1999 року) (записи №12-13);
- 04.03.1999 року по 02.08.1999 року - робота на посаді гірника підземного 3 розряду на підземних роботах з повним робочим днем Тунельного загону №4 ВАТ «Київметробут» (записи внесено на підставі наказів №42-к від 05.03.1999 року та №127-к від 02.08.1999 року) (записи №14-15).
За принципом екстериторіальності вищевказану заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104650023581 від 12.09.2025 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням заявником пенсійного віку – 60 років.
Також у рішенні було зазначено, що за наданими заявником документами до страхового стажу не зараховано:
- період навчання з 05.04.1988 року по 30.09.1984 року згідно диплому № НОМЕР_4 , оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії;
- період роботи з 06.10.1988 року по 13.11.1988 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки періоди роботи внесено раніше чим заповнена трудова книжка.
- період військової служби з 25.11.1988 року по 26.11.1990 року згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 та військового квитка НОМЕР_5 , оскільки запис в трудовій книжці внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 20.06.1974 року №162, а саме відсутня дата видачі та реєстраційний номер військового квитка, а згідно військово-облікового документу відсутні накази призвання та звільнення з військової служби.
Водночас, позивач зауважив, що він звертався до пенсійного органу саме із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, а не пенсії за віком на підставі ст.26 Закону №1058-ІV.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся за захистом власних прав та інтересів в адміністративному судочинстві в межах справи №420/37046/25.
Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши адміністративний позов, відзиви, відповіді на відзиви, та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Згідно ч.ч.1-2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до абз.1-2 п.2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
За ч.1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Аналізуючи вищевказане, підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: 
підтвердження роботи на посаді за Списком №1; 
підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць; 
виконання робіт в умовах, передбачених відповідним Списком, протягом повного робочого дня на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.
Згідно ч.1 статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).
Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі – орган, що призначає пенсію).
За приписами п.2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на
підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).
Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи..
Згідно п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд зазначає, що спірним питанням в межах спірних правовідносин є можливість призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 було затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383).
Відповідно до п.п.2, 3 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням трудових обов`язків.
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Зміст зазначених норм права свідчить, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на підземних роботах, а також на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові по справі № 360/4129/20 від 29.03.2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 було затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі – Список №1). 
Підрозділом «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» розділом І «Гірничі роботи» Списку №1 передбачені наступні посади:
електрослюсарі (слюсарі) чергові та з ремонту обладнання, електрослюсарі по стволу, електро-слюсарі шахтні по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин, зайняті на роботах по обслуговуванню стволів, шурфів і підйомних машин (код 1010100г-19931); 
електрослюсарі (слюсарі) чергові та по ремонту обладнання (код 1010300а-19931);
гірники підземні (код 1010300а-11717).
При цьому, суд враховує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23.09.2021 року у справі №227/4273/16-а.
Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , що не було спростовано відповідачами за час розгляду справи, позивач був зайнятий повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, а саме:
з 06.10.1988 року по 13.11.1988 року - працював в шахті ім. Ф.П. Лютікова в/о «Краснодонвугілля» на посаді підземного електрослюсаря 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах;
з 21.01.1991 року по 13.08.1995 року – працював на посаді підземного електрослюсаря 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах та гірничим майстром з повним робочим днем на підземних роботах в шахті ім. Ф.П. Лютікова в/о «Краснодонвугілля»;
з 20.06.1997 року по 28.02.1999 року – працював на посаді гірничого майстру підземним з повним робочим днем на підземних роботах в Державному ВАТ «Шахта «Дуванна» Дочірнє підприємство Державної холдінгової компанії «Краснодонвугілля»;
з 04.03.1999 року по 02.08.1999 року працював на посаді гірника підземного 3 розряду на підземних роботах з повним робочим днем Тунельного загону №4 ВАТ «Київметробут».
Тобто, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 були наявні відомості про роботу останнього на посадах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, на підземних роботах, із повним робочим днем, що за приписами п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. 
На думку суду, у випадку наявності у трудовій книжці відповідних відомостей про умови праці та характер виконуваної роботи заявника, необхідних для підтвердження пільгового стажу, уточнюючі довідки для підтвердження пільгового стажу не потребуються. 
Водночас, періодам роботи позивача з 06.10.1988 по 13.11.1988, з 21.01.1991 по 13.08.1995, з 20.06.1997 по 28.02.1999, з 04.03.1999 по 02.08.1999 на посадах підземного електрослюсаря та гірничого майстра з повним робочим днем на підземних роботах, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при прийняття оскаржуваного рішення не надавалась оцінка як роботі з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, що свідчить про формальний підхід пенсійного органу при встановленні факту наявності у позивача права на пенсію такого виду. 
Щодо незарахування до загального страхового стажу позивача періоду його навчання з 04.04.1988 року по 30.09.1988 року, суд зазначає наступне.
Як було встановлено судом з відомостей, наявних у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач у період з 04.04.1988 року по 30.09.1988 року навчався в СПТУ №14.
Вказаний запис про навчання внесено на підставі диплому серія НОМЕР_2 .
В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104650023581 від 12.09.2025 року зазначено, що страхового стажу не зараховано період навчання з 05.04.1988 року по 30.09.1984 року згідно диплому № НОМЕР_4 , оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.
З цього приводу суд зазначає, що на підтвердження навчання у період з 04.04.1988 року по 30.09.1988 року за професією «електро-слюсар підземний» в СПТУ №14 позивачем було надано диплом серії НОМЕР_2 .
Суд з цього приводу критично ставиться до посилань пенсійного органу на неможливість зарахування вищевказаного періоду навчання позивача через відсутність підпису голови екзаменаційної комісії, оскільки на заявника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. 
Заявник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення мене конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
При цьому, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, однак, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем таких дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.
В свою чергу, відповідачами не було надано доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду, а також доказів того, що позивач не навчався у спірний період або що вказаний період не відповідає дійсності.
Вищевказана правова позиція була зазначена у постанові П?ятого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 року по справі №400/8556/25.
Отже, представниками відповідачів за час розгляду справи не було доведено правомірності неврахування до загального страхового стажу позивача період його навчання з 04.04.1988 року по 30.09.1988 року в СПТУ №14.
Щодо незарахування до загального страхового стажу період роботи позивача з 06.10.1988 року по 13.11.1988 року, суд зазначає наступне.
Як було встановлено судом з відомостей, наявних у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач з 06.10.1988 року по 13.11.1988 року працював в шахті ім. Ф.П. Лютікова в/о «Краснодонвугілля» на посаді підземного електрослюсаря 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах.
Водночас, в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104650023581 від 12.09.2025 року зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 06.10.1988 року по 13.11.1988 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки періоди роботи внесено раніше, чим заповнена трудова книжка.
З цього приводу суд повторно наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Зазначений відповідачем в оскаржуваному рішенні недолік щодо внесення періоду роботи раніше дати заповнення трудової книжки, на думку суду, не можу бути самостійною та достатньою підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, що враховується при призначенні пенсії.
Щодо незарахування до загального страхового стажу позивача період військової служби з 25.11.1988 року по 26.11.1990 року, суд зазначає наступне.
В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104650023581 від 12.09.2025 року зазначено, що до загального страхового стажу позивача не зарахованого період військової служби з 25.11.1988 року по 26.11.1990 року згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 та військового квитка НОМЕР_5 , оскільки запис в трудовій книжці внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 20.06.1974 року №162, а саме відсутня дата видачі та реєстраційний номер військового квитка, а згідно військово-облікового документу відсутні накази призвання та звільнення з військової служби.
Проходження строкової військової служби також підтверджується військово-обліковим документом, виданим 07.06.2024 року.
До 1993 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162).
Згідно п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому числі сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно п.2.2 Інструкції №162 встановлено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач у період з 25.11.1988 року по 26.11.1990 року проходив строкову військову службу.
Суд зауважує, що вищевказаний запис виконаний акуратно, будь-яких виправлень не містить, з огляду на що судом не вбачається будь-яких порушень приписів Інструкції №162, яка діяла на час заповнення роботодавцем вказаних пунктів у трудовій книжці позивача.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. 
Вищевказана правова позиція також підтримана Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 року по справі №580/4012/19.
За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, на думку суду, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємств не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Тобто, враховуючи вищевказані обставини, суд доходить висновку, що відповідачами за час розгляду справи також не було доведено правомірності незарахування до страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 25.11.1988 року по 26.11.1990 року.
Суд при вирішенні справи також виходить із того, що оскаржуване рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.
На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.
Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних рішень та висновків; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.
Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості, обґрунтованості та належної вмотивованості акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування.
Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.
У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104650023581 від 12.09.2025 року про відмову позивачу в призначенні пенсії є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
З огляду на встановлені фактичні обставини у справі №420/37046/25, а також враховуючи той факт, що пенсійним органом не надавалась оцінка наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2025 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині заявлених позовних вимог зобов`язального характеру суд вважає за необхідне відмовити з-за вищевикладених обставин.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної заяви позивача, суд вважає необхідним стягнути на його користь суму сплаченого судового збору з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань, оскільки рішенням саме цього органу були порушені права та інтереси позивача.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №104650023581 від 12.09.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2025 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, код ЄДРПОУ 22933548).

Суддя О.В. Білостоцький