ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3950/26 Справа № 209/6856/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О., 
суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 28 травня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачкою було укладено договір № 1532305 про надання споживчого кредиту, у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р627, направленим на її номер мобільного телефону НОМЕР_1 . 
Відповідно до умов договору відповідачці був наданий кредит в сумі 1 5000 грн шляхом перерахування коштів на її банківську картку № НОМЕР_2 , який вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день в межах строку кредитування. 
Відповідачка здійснювала часткові оплати за договором, останній платіж був здійснений 25 липня 2024 року в сумі 6 750,01 грн. 
Згодом 20 січня 2025 року між TOB «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-01/25, відповідно до умов якого ТОВ «СЕЛФІ ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 1532305 від 28 травня 2024 року в сумі 63 478,08 грн, з яких 14 999,98 грн - заборгованість за тілом кредиту, 40 978,10 грн - заборгованість за відсотками, 750,00 грн - пеня. Таким чином, позивач отримав право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 листопада 2025 року позов ТОВ «СВЕА ФІНАНС» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором № 1532305 від 28 травня 2024 року в сумі 63 478,08 грн, яка складається з: 14 999,98 грн - сума основного боргу за кредитом, 40 978,10 грн - сума нарахованих процентів, 7 500,00 грн - сума штрафних санкцій, а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що укладені договір про надання споживчого кредиту та договір факторингу відповідають вимогам закону, зобов`язання за кредитним договором відповідачкою у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально, тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. 
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні та дослідженні усіх фактичних обставин справи, без надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а також звільнити її від сплати судового збору у зв`язку важким матеріальним становищем та наявністю двох малолітніх дітей. 
Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а також відстрочено апелянту ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 1 ч 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною першою ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 травня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1532305 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShot», відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 12 500,00 грн, шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , на строк 360 днів та зобов`язалася повернути кредитні кошти і сплатити проценти за кожен день користування позикою в розмірі 1,5 %. Вказаний договір був підписаний електронним підписом позичальника, шляхом надіслання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) Р627 на номер мобільного телефону відповідачки НОМЕР_1 . Крім того, 01 червня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачкою ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору № 1532305 про надання споживчого кредиту від 28 травня 2024 року, яка була підписана електронним підписом позичальника, шляхом надіслання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) Н152 на номер мобільного телефону відповідачки НОМЕР_1 , та відповідно до умов якого відповідачці було збільшено суму кредиту на 2 500,00 грн, які також були перераховані на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 .
Таким чином, розмір кредиту, наданого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відповідачці ОСОБА_1 , становить 15 000,00 грн. 
Зазначені обставини підтверджуються копією договору з додатками, додатковою угодою, паспортом споживчого кредиту, листами ТОВ «ПЕЙТЕК» про перерахування коштів. 
20 січня 2025 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» уклали договір факторингу № 01.02-01/25, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту № 1532305 від 28 травня 2024 року, укладеним з відповідачкою, що підтверджується договором факторингу з додатками, реєстром боржників, витягом з реєстру боржників.
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» виконало свої зобов`язання за договором факторингу № 01.02-01/25 від 20 січня 2025 року та перерахувало ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» грошові кошти в сумі 1664956,63 грн за відступлення права вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією № 9897 від 21 січня 2025 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 1532305 від 28 травня 2024 року в загальній сумі 63 478,08 грн, яка складається з: 14 999,98 грн - сума основного боргу за кредитом, 40 978,10 грн - сума нарахованих процентів, 7 500,00 грн - сума штрафних санкцій.
Задовольняючи позовні вимоги «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що укладені договір про надання споживчого кредиту та договір факторингу відповідають вимогам закону, зобов`язання за кредитним договором відповідачкою у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Позиція апеляційного суду.
Колегія суддів не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано Цивільним кодексом України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
У відповідності до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, частиною першою цієї статті визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом (одноразовий ідентифікатор) Р627, який був відправлений на номер телефону відповідачки, вказаний при реєстрації на сайті кредитодавця.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19.
Таким чином, між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На підставі ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на зміст кредитного договору та додатково угоди до нього, суд першої інстанції правильно констатував доведеність факту досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, оформленого в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Встановивши, що 28 травня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 1532305 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShot» в електронному вигляді, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а відповідачкою розмір спірної заборгованості за вказаним договором не спростовано, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 14 999,98 грн.
Вирішуючи спір в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, погодивши розмір кредиту, порядок і строки здійснення платежів на його погашення, а також досягли домовленості щодо виду, розміру та строків сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому дійшов висновку, що сума заборгованості за відсотками, з урахуванням часткового погашення заборгованості за відсотками, становить 40 978,10 грн.
В апеляційній скарзі сторона відповідача оскаржує рішення суду, зокрема, в частині стягнення заборгованості за відсотками, посилаючись на те, що вимога про стягнення відсотків у визначеному позивачем розмірі є завищеною, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та є порушенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Такий розмір відсотків є несправедливим, кабальним та таким, що не забезпечує розумний баланс інтересів сторін .
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Так, пунктом 1.5 договору визначено тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору ( п.п. 1.5.1 Договору). Відповідно до п. п. 1.5.2. договору знижена процента ставка 0,375 % в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності Товариства, до 27.06.2024 або протягом трьох календарних днів, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів. 
Пунктом 1.5.3 Договору визначено, що протягом строку дії договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для споживача у випадку та на умовах визначених в п. 1.5.2 договору, зокрема у випадку отримання споживачем знижки на стандартну процентну ставку.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9089,90% річних (п. 1.9.1.); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 4062,11% річних (п. 1.9.2.).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 80 000,00 грн (п. 1.10.1.); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 75 781,40 грн (п. 1.10.2.).
Також детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит - Графіку платежів.
Отже, умовами договору про надання споживчого кредиту № 1532305 від 28 травня 2024 року сторони узгодили, що протягом перших 30 днів нараховуються передбачені пунктом 1.5.2 договору проценти за зниженою ставкою 0,375%, відповідно за наступні дні передбачені пунктом 1.5.1 договору за ставкою 1,5%.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 20 січня 2025 року загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за договором № 1532305 від 28 травня 2024 року становить 63 478,08 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 14 999,98 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 40 978,10 грн та пеня - 7 500,00 грн.
Доказів належного виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором про надання споживчого кредиту № 1532305 від 28 травня 2024 року, матеріали справи не містять.
Оскільки у встановлений договором строк ОСОБА_1 не повернула кредитні кошти у розмірі та на умовах, погоджених сторонами, у позивача виникло право на їх стягнення в примусовому порядку.
Разом з тим щодо розміру заявлених до стягнення з відповідачки процентів за кредитним договором, нарахованих відповідно до положень п. 1.5 договору, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, знає та керується діючим законодавством в сфері послуг, які ним надаються, та не повинен ставити позичальника, який є слабшою стороною у цих правовідносинах, у завідомо негативне становище.
Отже, зважаючи на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23.
Крім того, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, та яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому згідно п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Ці норми, що регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%, а з 20 серпня 2024 року - не більше 1%. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, але вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.
Колегія суддів вважає, що визначений первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» у кредитному договорі розмір процентів (знижена процентна ставка 0,375 % та стандартна процентна ставка 1,5 % за кожен день) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак пункти 1.5.1 та 1.5.2 кредитного договору є несправедливими і суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.
Фактично позивач порушує питання про стягнення з позичальника простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі, що майже в 3 рази перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом, тому колегія суддів доходить висновку, що розмір процентів за вказаним договором необхідно зменшити до 14 999,98 грн.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в сумі 7 500,00 грн з огляду на наступне. 
Згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.
Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває включно з 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підстави для нарахування та стягнення з відповідачки штрафних санкцій відсутні.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1532305 від 28 травня 2024 року в загальній сумі 29 999,96 грн, з яких: 14 999,98 грн - сума основного боргу, 14 999,98 грн - сума заборгованості за відсотками.
За наведених вище обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача штрафних санкцій в сумі 7 500,00 грн. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Щодо вирішення питання про стягнення судового збору
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Беручи до уваги висновок апеляційного суду про скасування рішення суду та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідачки на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог (47,26 %), а саме в сумі 1 144,83 грн (2 422,40 грн х 47,26 %). 
Оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2026 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 906,88 грн до ухвалення судового рішення у справі, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення апеляційної скарги (52,74 %) з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1533,09 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 11 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (ЄДРПОУ 37616221) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1532305 від 28 травня 2024 року в загальній сумі 29 999,96 грн, з яких: 14 999,98 грн - сума основного боргу, 14 999,98 грн - сума заборгованості за відсотками. 
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (ЄДРПОУ 37616221) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 144,83 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1533,09 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді В.С. Городнича
М.Ю. Петешенкова