Народицький районний суд Житомирської області    

Справа № 279/1517/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року селище Народичі 
Народицький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Діброви О.В.,
з секретарем Ніконенко О.І.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулось з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 44509 гривень 17 копійок, 2662 гривні 40 копійок витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, та 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 29 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір про надання коштів у кредит №1698185, за умовами якого останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 15000 гривень. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів за договором не виконав, у результаті чого і виникла зазначена вище заборгованість. Окрім цього, на підставі укладеного з позивачем договору факторингу первісний кредитор відступив належне йому право вимоги до відповідача, а позивач набув всі права кредитора за зазначеним вище кредитним договором й має право вимоги до відповідача.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача в позовній заяві просить проводити розгляд справи за її відсутності.
Відповідач у надісланому до суду відзиві, не заперечуючи факту укладення кредитного договору №1698185 від 29 березня 2021 року та наявності непогашеної заборгованості за цим договором, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було подано належних і допустимих доказів на підтвердження укладення електронного договору, переходу права вимоги за спірним договором, отримання коштів за договором позики та правомірності нарахування процентів після визначеного договором 30-денного строку кредитування. 
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 29 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №1698185 (надалі-Договір), згідно з яким останньому надано позику в сумі 15000 гривень на строк 30 днів, тобто до 29 квітня 2021 року із базовою процентною ставкою за користування позикою - 1,99 %, зі зниженою процентною ставкою - 0,79 % у день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7% за день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 200 %, орієнтовна загальна вартість позики у гривнях становить 18666 гривень, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с.9).
Згідно з п.1 Договору, Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.
З копії довідки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.21) вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , з яким укладено договір №1698185 від 29 березня 2021 року, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору підписаний позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 4XG7c7wGUT, відправленого 29 березня 2021 року о 18 годині 31 хвилині на електронну адресу korobchuk_b@ukr.net.
29 березня 2021 року відповідачу перераховано на його картковий рахунок № НОМЕР_2 кошти у сумі 15000 гривень, номер платежу ct5f35cf-f776-4b9a-beec-f54a7ee5c749, що підтверджується копією довідки №КД-000091837/ТНПП від 03 грудня 2025 року (а.с.24).
10 липня 2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено Договір Факторингу № 10072020 відповідно до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру прав вимог №120 від 30 листопада 2021 до Договору факторингу № 10072020 від 10 липня 2020, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги, зокрема і до ОСОБА_1 у сумі 44509 грн 17 коп.
Зазначені обставини підтверджуються копіями договору факторингу №10072020 від 10 липня 2020 року (а.с.29-32) й реєстру прав вимоги від 30 листопада 2021 (а.с.33-35) 
З розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором №1698185 від 29 березня 2021 року (а.с.26-28) вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за договором у сумі 44509 гривень 17 копійок, у тому числі: 15000 гривень за основною сумою боргу та 29509 гривень 17 копійок за відсотками.
Обмірковуючи правомірність позовних вимог, суд зважає на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Тобто, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до положень частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Проаналізувавши зазначені вище докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач порушив договірні зобов`язання по сплаті заборгованості за договором позики, й позивач, який набув право вимоги за зазначеним договором, має право на стягнення заборгованості за основним боргом та відсоткам за користування кредитом.
Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість зазначеного позивачем розміру заборгованості, суд зважає на таке.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Пунктом 2 Договору передбачено, що кредит надається на 30 днів, тобто до 29 квітня 2021 року.
Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.
Отже, строк дії договору позики №1698185 від 29 березня 2021 року закінчився через 30 днів після його укладення, а саме, 29 квітня 2021 року.
Згідно з матеріалами справи (а.с. 26-28) відсотки за користування кредитними коштами за Договором нараховано, в тому числі, й за період з 30 квітня 2021 року по 17 вересня 2021, тобто, за період, коли у кредитора, право вимог якого відійшло до позивача, не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Таким чином, розмір відсотків, які мали бути нарахованими відповідно до умов Договору за період з 29 березня 2021 року по 29 квітня 2021 року, становить 8955 гривень (15000 гривень (тіло кредиту) х 1,99% (базова відсоткова ставка) х 30 днів (строк позики)).
З огляду на зазначене, а також приймаючи до уваги, що позивачем не пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у відповідності до вимог частини 2 статті 625 ЦК України, суд дійшов переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 23955 грн, з яких 15000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, та 8955 гривень-заборгованість за відсотками.
Вирішуючи питання відшкодування судових витрат, суд враховує таке.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України).
Представник позивача у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у сумі 7000 гривень.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були додані копії договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01 липня 2025 року (а.с. 36-39), додаткової угоди №1/1 від 01 липня 2024 року до договору про надання правової допомоги №02-24 (а.с. 40), акту №97 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 01 липня 2024 року (а.с. 41) та платіжної інструкції від 25 грудня 2025 року №1806 (а.с. 44).
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що судові витрати у сумі 7000 гривень є неспівмірними зі складністю справи і повному відшкодуванню не підлягають. 
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи категорію та складність цивільної справи, що розглядається, яка відноситься до малозначних, а також те, що заявлена сума витрат за надані адвокатом послуги фактично включає у себе надання усної консультації та складання позовної заяви, й, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що заявлена сума витрат є завищеною та не відповідає критерію розумності.
Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 15 квітня 2021 року (справа № 160/6899/20) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З огляду на зазначене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню частково - у сумі 2500 гривень.
Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662 гривні 40 копійок, а тому, в порядку статті 141 ЦПК України, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1432 гривні 90 копійок (2662,40 гривень (сплачений судовий збір)х53,82 % (розмір задоволених вимог-23955х100:44509,17):100).
З аналогічних міркувань пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу на суму 1345 гривень 50 копійок (2500 гривеньх53,82%) 
Керуючись статтями 3, 10, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за договором позики №1698185 від 29 березня 2021 в розмірі 23955 гривень, з яких: 15000 гривень - заборгованість за основним боргом, 8955 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» витрати по сплаті судового збору у сумі 1432 гривні 37 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1345 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Житомирського апеляційного суду. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», місцезнаходження: вул.Набережно-Лугова, 8, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39992082.
Представник позивача: Ушакевич Марина Петрівна, місце перебування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 
Повне рішення суду складено 02 червня 2026 року. 
Суддя:	  	Олександр ДІБРОВА