ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4184/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач 2) про визнання протиправним та скасування протоколу Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_6 ) № 24 від 26.03.2026 про скасування відстрочки та зобов`язання поновити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації; визнання протиправною та скасування довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 №2026-0326-1953-1369-7 від 26.03.2026; визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1081 від 26.03.2026 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується військово-обліковим документом №250920249316583100009 від 18.09.2024. Відповідно до військово-облікового документа «Резерв +» від 20.03.2026 йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до завершення мобілізації на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (надалі - Закон № 3543-ХІІ), у зв`язку з тим, що він здійснює постійний догляд за дідусем, який є особою з інвалідністю II групи.
Право позивача на відстрочку підтверджується тим, що його дідусь, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є особою з інвалідністю II групи, інвалідність з дитинства довічно, що підтверджується довідкою серії 2-18 АБ № 042931 від 15.02.1996 та посвідченням серії НОМЕР_2 від 09.10.2006. Відповідно до довідки ЛКК № 719 від 07.08.2025 та висновку №719 від 07.08.2025, він має порушення функцій організму, внаслідок яких не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися й потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, тобто постійного стороннього догляду. Згідно з актом № 534 про встановлення факту здійснення догляду, такий догляд за дідусем здійснює саме ОСОБА_1 . Його бабуся, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02.01.2015 року. Його мати, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , не може здійснювати догляд за своїм батьком, оскільки сама потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою ЛКК № 720 від 07.08.2025 та висновком № 720 від 07.08.2025. Його двоюрідний брат, ОСОБА_5 , не може здійснювати догляд за дідусем, оскільки є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_4 (далі – ВЧ НОМЕР_4 ), що підтверджується довідкою № 685/301/685/пс від 01.04.2026. Інші члени сім`ї, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 , відсутні, у зв`язку з чим обов`язок із забезпечення постійного догляду покладено виключно на ОСОБА_1 .
Незважаючи на відсутність порушень з його боку правил військового обліку та наявність чинної відстрочки, 26.03.2026 його було затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до довідки ВЛК № 2026-0326-1953-1369-7 від 26.03.2026 позивача було визнано придатним до військової служби. Водночас фактичного медичного огляду лікарями проведено не було, а відповідні відомості внесені без його участі. Надалі наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1081 від 26.03.2026 позивача було мобілізовано.
З метою з`ясування підстав внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо скасування його відстрочки, він звернувся за правовою допомогою до адвоката. Адвокатом було направлено відповідний адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_6 . У відповіді на цей запит надано повідомлення № 1277/зв від 26.03.2026, в якому зазначено, що протоколом № 24 від 26.03.2026 Комісією прийнято рішення про скасування його відстрочки.
Наведені у тексті позовної заяви законодавчі норми підтверджують право ОСОБА_1 на відстрочку від призову під час мобілізації, яка фактично була чинною та існувала на момент його затримання 26.03.2026, оскільки була оформлена та підтверджена передбаченими законом документами та даними відповідних реєстрів, однак зазначені обставини працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 належним чином враховані не були. ІНФОРМАЦІЯ_3 був зобов`язаний належним чином перевірити чинність відстрочки та лише після цього приймати будь-які рішення щодо ОСОБА_1 , однак цього зроблено не було, унаслідок чого 26.03.2026 його було неправомірно затримано, а надалі без належного врахування всіх обставин прийнято рішення про скасування відстрочки протоколом № 24 від 26.03.2026, складено довідку ВЛК № 2026-0326-1953-1369-7 та видано наказ про мобілізацію № 1081 від 26.03.2026, які є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
22.04.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про залучення співвідповідача та збільшення позовних вимог. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що після подання даного адміністративного позову до суду позивача було переведено до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ), тому необхідно залучити до участі у справі співвідповідачем вказану військову частину. Крім того, позовні вимоги доповнено такими вимогами: про визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 86 від 26.03.2026 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини та прийняття його на військову службу; зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, вжити заходів щодо звільнення з військової служби та направити особову справу ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 для подальшого ведення військового обліку.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.04.2026 прийнято до розгляду клопотання про збільшення позовних вимог та ухвалено розгляд справи продовжити проводити з врахуванням клопотання про збільшення (доповнення) позовних вимог. Клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідача ВЧ НОМЕР_1 (далі – також відповідач 3).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ВЧ НОМЕР_1 позовних вимог не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Вказав, що станом на 26.03.2026 у позивача не було чинної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Відповідно до довідки ВЛК № 2026-0326-1953-1369-7 від 26.03.2026 його було визнано придатним до військової служби. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1081 від 26.03.2026 його було мобілізовано. Командування ВЧ НОМЕР_1 не здійснювало призов позивача на військову службу по мобілізації, відповідно зарахування до списків особового складу позивача відбулося на підставі наказу відповідача 1, який станом на 26.03.2026 був чинним, а тому військовою частиною НОМЕР_1 не порушено жодних прав позивача.
Представник позивача подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що доводи відзиву відповідача 3 не спростовують обставин, викладених у позовній заяві, та не підтверджують правомірності дій відповідачів. 
Вказує, що право позивача на відстрочку підтверджувалось належними та допустимими доказами, а саме документами про інвалідність особи, за якою здійснюється догляд, висновками ЛКК про потребу у постійному сторонньому догляді, актом про встановлення факту здійснення догляду, а також документами, що підтверджують неможливість інших членів сім`ї здійснювати такий догляд. Станом на 26.03.2026 у позивача були наявні всі передбачені законом підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У повідомленні №1277/зв від 26.03.2026 зазначено, що підставою скасування відстрочки є наявність інших невійськовозобов`язаних членів сім`ї. Однак відповідачами не надано жодних доказів того, хто саме є такою особою, чи є вона працездатною, чи може фактично здійснювати постійний догляд та чи відповідає вимогам пункту 14 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ. Сам по собі факт існування інших родичів не може вважатися належним та достатнім доказом втрати позивачем права на відстрочку, оскільки не підтверджує можливість здійснення такими особами постійного стороннього догляду. Фактично рішення про скасування відстрочки було прийнято без належного дослідження усіх обставин справи, без перевірки документів, які підтверджують право позивача на відстрочку, та без наявності офіційно підтвердженої інформації про втрату ним законних підстав для її отримання. Такі дії порушують принцип правової визначеності та вимоги статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №86 від 26.03.2026 є похідним від рішення про мобілізацію позивача, прийнятого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки протокол Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 №24 від 26.03.2026 про скасування відстрочки та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №1081 від 26.03.2026 про призов позивача є незаконними, усі подальші рішення, прийняті на їх підставі, також є протиправними. Фактично зарахування позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 відбулось за відсутності законних підстав, оскільки на момент мобілізації у позивача було чинне право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 позовних вимог не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Вказав, що згідно протоколу № 24 від 26.03.2026 на підставі пункту 65 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (надалі – Порядок № 560), у зв`язку із втратою підстав щодо надання відстрочки Комісією було скасовано раніше прийняте рішення щодо надання відстрочки ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю інших невійськовозобов`язаних членів сім`ї. В ході уточнення та перевірки даних позивача Комісією було встановлено, що у ОСОБА_2 (особа, за якою здійснював догляд позивач) наявні інші невійськовозобов`язані родичі ІІ лінії споріднення, які не описані в акті встановлення догляду № 534 та не мають жодних документів, що підтверджують неможливість здійснення ними постійного догляду за ОСОБА_2 , серед них ОСОБА_6 , 1983 р.н. – онука, ОСОБА_5 , 1986 р.н. – онук. Враховуючи той факт, що позивачу була скасована відстрочка, станом на 26.03.2026 він підлягав на військову службу по мобілізації на загальних підставах. Скасування відстрочки позивачу та його подальший призов на військову службу по мобілізації відбувалися в межах та з дотриманням норм чинного законодавства України.
Інших заяв по суті справи не надходило.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_5 від 12.09.2023, взятий на військовий облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що зроблено запис від 18.09.2024 у військово-обліковому документі.
Згідно із протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо надання відстрочки № 13 від 26.03.2025 ОСОБА_1 на підставі пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ було надано відстрочку від призову на військову службу по мобілізації строком до серпня 2025 року; в серпні 2025 року відстрочку було продовжено до лютого 2026 року. 06.02.2026 через ЦНАП позивач звернувся із заявою щодо отримання відстрочки на адресу Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , протоколом № 11 від 09.02.2026 Комісією було прийнято рішення про надання відстрочки позивачу строком до серпня 2026 року. Відповідні зміни були внесені в реєстр «Оберіг».
Рішенням Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленим протоколом № 24 від 26.03.2026, відповідно до пункту 65 Порядку № 560, у зв`язку із втратою (зміною) підстав щодо надання відстрочки Комісією скасовано раніше прийняте рішення від 26.09.2025 № 13 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 (п. 14 ч. 1 ст. 23) – наявність інших невійськовозобов`язаних членів сім`ї.
Відповідно до довідки ВЛК № 2026-0326-1953-1369-7 від 26.03.2026 позивача було визнано придатним до військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1081 від 26.03.2026 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .
Згідно із наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2026 № 86 солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 26.03.2026 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву 38 запасної роти, вважати таким, що 26.03.2026 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Не погоджуючись з діями та рішеннями ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо скасування відстрочки, призову на військову службу під час мобілізації, рішеннями та діями ВЧ НОМЕР_1 щодо зарахування до особового складу військової частини, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Згідно із частиною першою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частина друга статті 1 Закону №2232-XII передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини третьої статті 1 цього Закону військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За змістом частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частин першої та другої статті 14 Закону №2232-XII взяття громадян України на військовий облік призовників проводиться з метою визначення наявних людських ресурсів, встановлення освітнього рівня, вивчення особистих якостей. Взяття громадян України на військовий облік призовників здійснюється у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
У зв`язку з введенням Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадженням та виконанням заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-ХІІ.
У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (частина третя статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Пунктом 14 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.
За приписами частин восьмої – десятої статті 23 Закону №3543-ХІІ перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України. Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів забезпечується неможливість надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації більше ніж одному військовозобов`язаному з підстав, зазначених у пунктах 9-14 частини першої цієї статті.
Згідно із пунктом 1 Порядку № 560 цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до пунктів 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку.
Згідно із абзацами третім, четвертим пункту 58-1 Порядку № 560 військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за членами сім`ї другого ступеня споріднення, які є особами з інвалідністю I або II групи, зазначеними у пункті 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку, про відсутність членів сім`ї першого ступеня споріднення особи, за якою вони здійснюють догляд. Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за членами сім`ї третього ступеня споріднення, які є особами з інвалідністю I або II групи, зазначеними у пункті 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку, про відсутність членів сім`ї першого і другого ступеня споріднення особи, за якою вони здійснюють догляд.
Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Абзацами першим – четвертим, шостим пункту 60 Порядку № 560 визначено, що Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання. Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних. Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі позитивного рішення у протоколі окремо зазначається строк, на який надано відстрочку, та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку). У разі відмови у наданні відстрочки у протоколі зазначаються причини такої відмови. У разі позитивного рішення комісії відомості щодо надання відстрочки (строк відстрочки та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку) протягом одного дня з дати прийняття такого рішення вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відображаються в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного, резервіста, а не пізніше двох днів з дати прийняття такого рішення заявникові повідомляється про це у способи, визначені цим пунктом, та видається роздрукований (оновлений) військово-обліковий документ, сформований відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 (Офіційний вісник України, 2024 р., № 49, ст. 2978), або довідка за формою згідно з додатком 6 (для військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів).
Згідно із пунктом 61 Порядку № 560 військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Відповідно до пункту 65 Порядку № 560 у разі втрати (зміни) підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період комісія може скасувати (змінити) раніше прийняте нею рішення, про що повідомляється заявнику письмово не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення за формою, визначеною у додатку 10.
З матеріалів справи видно, що згідно із протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо надання відстрочки № 13 від 26.03.2025 ОСОБА_1 на підставі пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ було надано відстрочку від призову на військову службу по мобілізації строком до серпня 2025 року. В серпні 2025 року відстрочку було продовжено до лютого 2026 року.
06.02.2026 через ЦНАП позивач звернувся із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.
Рішенням Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленим протоколом № 11 від 09.02.2026, надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період в порядку статті 23 Закону №3543-ХІІ з підстав, визначених пунктом 14 частини першої статті 23 вказаного Закону, ОСОБА_1 (заява від 06.02.2026 № 1277/зв) до 02.08.2026.
Суд звертає увагу, що відповідачі не надали жодних доказів того, що рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформлене протоколом № 11 від 09.02.2026, про надання позивачу до 02.08.2026 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, було скасовано у порядку, визначеному пунктом 65 Порядку № 560.
Суд відхиляє покликання відповідача 1 на протокол № 24 від 26.03.2026 засідання Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 про скасування рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 26.09.2025 № 13 про надання відстрочки ОСОБА_1 , оскільки станом на 26.03.2026 позивачу відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ на строк до 02.08.2026 була надана іншим рішенням Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , яке оформлене протоколом № 11 від 09.02.2026, тоді як рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 26.09.2025 № 13 про надання відстрочки ОСОБА_1 вичерпало свою дію в серпні 2025 року, коли іншим рішенням цієї Комісії позивачу відстрочку було продовжено до лютого 2026 року.
З цього слідує, що станом на 26.03.2026 було чинним рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформлене протоколом № 11 від 09.02.2026, про надання позивачу до 02.08.2026 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, тобто, призов позивача на військову службу було здійснено з грубим порушенням мобілізаційного законодавства, за наявності у нього діючої відстрочки.
Крім того, за змістом пункту 65 Порядку № 560 комісія може скасувати (змінити) раніше прийняте нею рішення, про що повідомляється заявнику письмово після ухвалення такого рішення за формою, визначеною у додатку 10.
Проте, повідомлення про скасування раніше прийнятого рішення від 26.03.2026 № 1277/зв було скеровано на домашню адресу за формою додатку 7 до Порядку № 569, тобто, за формою, яким Комісія повідомляє про відмову у наданні відстрочки.
Необхідно наголосити на тому, що додатком 10 до Порядку № 560 затверджено форму повідомлення про скасування надану Вам відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, і вказана форма чітко передбачає зазначення у такому повідомленні підстави скасування із коротким описом причин скасування відстрочки. Крім того, у такому повідомленні має бути запропоновано заявнику у визначений строк особисто прибути для повернення довідки про відстрочку за відповідною адресою, та при собі мати військово-обліковий документ та документ, що посвідчує особу.
Доказів направлення позивачу письмового повідомлення за формою, визначеною у додатку 10 до Порядку № 560, відповідач 1 не надав, що свідчить про грубе порушення ІНФОРМАЦІЯ_6 процедури скасування раніше прийнятого нею рішення, визначеної пунктом 65 Порядку № 560.
Стосовно викладених у відзиві відповідача 1 доводів про наявність інших невійськовозобов`язаних членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , а саме: онуків ОСОБА_6 , 1983 р.н., та ОСОБА_5 , 1986 р.н., суд зазначає про таке.
З наданих представником позивача до додаткових пояснень документів з перекладом на українську мову (довідка про реєстрацію місця проживання в місті Ліппштадт ФРН від 07.04.2026, посвідка на перебування від 05.03.2023, нотаріально засвідчена заява) видно, що сестра позивача, онука ОСОБА_2 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , з травня 2022 року постійно проживає на території Федеративної Республіки Німеччини, має статус тимчасового захисту та законні підстави для перебування, при цьому, в Україні за місцем проживання дідуся вона не зареєстрована, постійно проживає за кордоном. Онук ОСОБА_2 – ОСОБА_5 на цей час проходить військову службу за мобілізацією у ВЧ НОМЕР_4 , що стверджується долученою до позовної заяви довідкою ВЧ НОМЕР_4 від 01.04.2026 №685/301/685/пс.
Суд наголошує також на тому, що відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ позивачу було надано з урахуванням акту про встановлення факту здійснення особою догляду за № 534 (форма додатку 8 до Порядку № 560), яким зафіксовано інвалідність дідуся позивача ОСОБА_2 , який потребує догляду, неможливість здійснення такого догляду його дочкою ОСОБА_4 , та відображено висновок про підтвердження факту здійснення догляду позивачем ОСОБА_1 за ОСОБА_2 . Вказаний акт складено за встановленою формою, є чинним, а відповідачем 1 не надано жодних доказів, які б спростовували викладені у ньому обставини щодо здійснення позивачем догляду.
Крім того, суд також враховує, що 26.03.2026 були прийняті: 1) рішення, оформлене протоколом № 24, про скасування рішення від 26.09.2025 № 13 щодо надання відстрочки; 2) довідка ВЛК № 2026-0326-1953-1369-7 про визнання придатним до військової служби; 3) наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1081 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову позивачу на військову службу під час мобілізації та відправлення його до ВЧ НОМЕР_1 ; 4) наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2026 № 86 (у якому зазначено місце прийняття наказу – АДРЕСА_1 ) про зарахування солдата ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 26.03.2026 до списків особового складу частини.
Прийняття в один день рішень про скасування відстрочки, про проходження ВЛК, про призов на військову службу по мобілізації та зарахування до списків особового складу військової частини, яка знаходиться на значній відстані від місця призову, свідчить про грубе порушення прав позивача як військовозобов`язаного, якому у встановленому порядку та на законних підставах була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 14 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, та рішення про надання якої (протокол № 11 від 09.02.2026) не було скасовано у встановленому порядку.
В контексті спірних правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне вказати, що у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №826/13000/18 зазначено, що складовою принципу законності та принципу верховенства права є «правова процедура» («fair procedure» - справедлива процедура), яка передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
На думку суду, питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів, проте зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Таке зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від ТЦК та СП, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби – на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Тобто для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) ТЦК та СП, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками: зміну правового статусу з військовослужбовця на військовозобов`язаного; протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), які пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень суб`єктів по всьому ланцюгу правовідносин безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого слідують всі наступні, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжує необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що мав місце до моменту порушення.
В контексті наведеного слід звернути увагу і на доктрину «плодів отруйного дерева» (Fruit of the Poisonous Tree), яка була сформована у судовій практиці США та у подальшому знайшла своє втілення у практиці ЄСПЛ, зокрема у справах «Gаfgen v. Germany», «Teixeira de Castro v. Portugal», «Шабельник проти України (№2)», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».
Суть доктрини «плодів отруйного дерева» полягає у тому, що, якщо доказове «дерево» є отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них.
Іншими словами, неправомірні діяння, не можуть породжувати правомірний результат.
Матеріалами справи підтверджується, що саме протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_6 стали наслідком мобілізації позивача всупереч чинному рішенню (протокол засідання Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 № 11 від 09.02.2026) про надання відстрочки до 02.08.2026, винесення наказу щодо призову позивача на військову службу та включення його до наказу командира військової частини щодо зарахування до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
Відтак, рішення, оформлене протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 № 24 від 26.03.2026 про скасування відстрочки, довідка ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 № 2026-0326-1953-1369-7 від 26.03.2026, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1081 від 26.03.2026 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період є протиправними та підлягають скасуванню.
В той же час, оскільки судом встановлено, що позивача незаконно мобілізовано на військову службу, а чинним законодавством щодо проходження військової служби не передбачено, що скасування документів з оформлення процедури мобілізації має наслідком скасування наказу про зарахування особи до складу військової частини та виключення такої особи зі складу військової частини, куди її направлено відповідним районним ТЦК та СП, то наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 86 від 26.03.2026 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини також є протиправним та підлягає скасуванню, незважаючи на те, що командир військової частини безпосередньо і фактично не вчиняв протиправної поведінки при прийнятті таких наказів.
Варто вказати, що після видання ІНФОРМАЦІЯ_3 наказу № 1081 від 26.03.2026 про призов та направлення позивача для проходження військової служби ВЧ НОМЕР_1 , стосовно позивача виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII.
Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Вказаним законом не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про зарахування особи в списки особового складу військової частини. Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 86 від 26.03.2026 вже реалізовано, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.
На переконання суду, відсутність у статті 26 Закону №2232-XII такої підстави для звільнення з військової служби як скасування наказу на призов особи на військову службу та зарахування до складу військової частини є виключно свідченням того, що законодавець при прийнятті зазначеної норми виключав можливість проходження військової служби особою, яка мобілізована до складу Збройних Сил України з порушенням вимог законодавства.
Вказана стаття встановлює ті випадки та підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби, які виникають після призову громадян на військову службу, а сам призов особи на військову службу під час мобілізації проведено у відповідності до вимог закону (інакше кажучи, процедура призову не ставиться під сумнів на предмет її законності та легітимності).
У даному ж випадку, звернувшись до суду, позивач оскаржував правомірність його призову на військову службу під час мобілізації.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача 1 щодо призову позивача на військову службу та, як наслідок, наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 86 від 26.03.2026 про зарахування останнього до особового складу даної військової частини.
В абзаці третьому підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Відтак, правовим наслідком скасування оскаржуваних наказів є те, що вказані накази не породжують правових наслідків від моменту його прийняття, а правовідносини сторін повинні бути приведені до попереднього стану.
При цьому суд враховує, що Верховним Судом в постанові 11.04.2024 у справі №520/7954/22 підтверджено можливість звільнення особи з військової служби, у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням наказів про мобілізацію і зарахування до списків особового складу військової частини.
Наведеним спростовуються доводи представника відповідача 3 про безповоротну дію мобілізації. Протилежні ж висновки призвели б до неможливості відновлення порушеного права незаконно мобілізованих осіб.
Разом із тим, суд не позбавлений можливості відновити порушені права та захистити інтереси особи, послуговуючись принципом верховенства права та спираючись на статтю 129 Конституції України, яка визначає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Обираючи такий спосіб захисту прав позивача, суду враховує, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 5 КАС України регламентовано, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Будь-який інший спосіб захисту, на переконання суду, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої допущено порушення процедури.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України в Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Враховуючи вищевказане, суд дій, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача 3 виключити позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
Вищевказаний спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним та в повній мірі забезпечить повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачами не подано належних доказів на підтвердження правомірності своїх дій, які є предметом оскарження.
Доводи відповідачів про правомірність таких спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Тому такі доводи судом до уваги не беруться.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення, оформленим протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 № 24 від 26.03.2026, про скасування раніше прийнятого рішення про надання відстрочки ОСОБА_1 ;
визнання протиправною та скасування довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 № 2026-0326-1953-1369-7 від 26.03.2026;
визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1081 від 26.03.2026 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації на особливий період;
визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 86 від 26.03.2026 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини;
зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та звільнити з військової служби.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 судовий збір в розмірі 1 331,20 грн, сплачений платіжною інструкцією від 05.04.2026.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_5 № 24 від 26.03.2026, про скасування раніше прийнятого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період Кулієву ОСОБА_8 .
Визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_13 № 2026-0326-1953-1369-7 від 26.03.2026 у формі довідки про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби.
Визнати протиправним та скасувати наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1081 від 26.03.2026 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 86 від 26.03.2026 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та звільнити з військової служби.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 );
Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_14 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).
Відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_15 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) 
Відповідач 3: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич