ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 червня 2026 року	Справа №160/33780/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду за допомогою підсистеми "Електронний суд" надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, за період з 01.06.2025 по 29.10.2025, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за фактично відпрацьований час перед звільненням.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні (виключенні зі списків особового складу) за період з 01.06.2025 року по 29.10.2025 року у сумі 106563, 00 грн. (710,42 грн. х 150 календарних дні).
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.05.2025 року по 01.06.2025 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був зарахований на всі види забезпечення, у тому числі і на грошове забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №151 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з перебуванням на моєму утриманні трьох дітей віком до 18 років. Однак, в день звільнення 01.06.2025 відповідачем не проведено розрахунку з позивачем, не видано письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні. Позивач в день звільнення перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку НОМЕР_3 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №151, у якому зазначено, що позивача виключено з продовольчого забезпечення лише з 01.06.2025 року. Остаточний розрахунок було проведено лише 29.10.2025 шляхом перерахунку на картковий рахунок грошових коштів в сумі 151242,70 грн., у зв`язку із чим позивачем засобами поштового зв`язку «Укрпошта» та на електронну адресу військової частини було надіслано відповідачу заяву з проханням нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.06.2025 по 29.10.2025. На адресу позивача надійшла відповідь за вих. №30331 від 12.11.2025, в якій відповідач зазначив, що всі належні при звільненні кошти позивачу були нараховані в червні 2025 року на депонований рахунок через відсутність карткового рахунку військовослужбовця. 28.10.2025 року ці кошти були перераховані на картковий рахунок позивача. Відповідач також зазначив, що структури, підпорядковані ЗСУ, не керуються законами КЗпП для здійснення нарахувань та виплат коштів військовослужбовцям. Позивач вважає, що зарахування у червні 2025 року на депонований рахунок належних при звільненні (31.05.2025) всіх видів грошового забезпечення - є наслідком протиправної поведінки відповідача, а саме - порушенням строків розрахунку, які визначені статтею 116 КЗУпП, і свідчить про неналежне виконання ним обов`язку, визначеного статтею 47 КЗУпП. У позивача під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у т.ч. станом на день звільнення, був наявний відкритий 09.07.2019 року банківський рахунок та оформлена картка для виплат у Приватбанку. Як зазначалося, станом на день звільнення з військової служби 31.05.2025 року, позивач перебував на військовій службі, знаходився у місці розташування військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що невиплата відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні мене зі списків особового складу є незаконною та порушує його права, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством з огляду на наступне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження). Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 : детальний розрахунок сум грошового забезпечення, нарахованих та виплачених при звільненні ОСОБА_1 (із зазначенням конкретного виду грошового забезпечення. періоду, за який грошове забезпечення виплачене, та його розмір); довідку про розмір середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оформлені відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100; довідку щодо заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці перед виключенням його зі списків особового складу військової частини.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року продовжено строк розгляду справи на 60 днів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 : належним чином оформлений відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; детальний розрахунок сум грошового забезпечення, нарахованих та виплачених при звільненні ОСОБА_1 (із зазначенням конкретного виду грошового забезпечення. періоду, за який грошове забезпечення виплачене, та його розмір); довідку про розмір середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оформлені відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100; довідку щодо заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці перед виключенням його зі списків особового складу військової частини. Зупинено провадження в адміністративній справі №160/33780/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, до отримання від відповідача відзиву та витребуваних доказів.
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 здійснюється на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині, з адміністративно-господарській діяльності та з основної діяльності, згідно наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам», закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами), наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 року №280 (зі змінами) «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Стрільцю - санітару 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_6 , було нараховано грошове забезпечення при звільненні, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №151 від 31.05.2025 року – у розмірі 153 545,89 грн. Військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня, тому отримує кошти від розпорядника коштів другого рівня. Військова частина НОМЕР_1 подала заявку на кошти до забезпечувального фінансового органу з метою виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №151 від 31.05.2025 року, про нарахування та виплати коштів звільненому зі Збройних Сил України старшому солдату ОСОБА_1 . Заявка на КСВ на фінансування для виплати грошового забезпечення на червень 2025 року №16680 від 08.06.2025 року. Забезпечувальний фінансовий орган згідно цієї заявки, надав кошти в червні 2025 року. 23.06.2025 фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 була здійснена спроба перерахувати кошти у розмірі - 151 242,70 грн. на особистий рахунок старшого солдата ОСОБА_1 . Проте, перерахувати кошти не вдалось, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не прийняв платіж, у зв`язку з не можливістю зарахувати кошти ОСОБА_1 , оскільки у останнього був відсутній діючий рахунок, чи діюча банківська картка. Представники фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 про повернення коштів повідомили телефонним зв`язком ОСОБА_1 , що кошти його банк не зміг зарахувати і вони повернулись, що йому треба звернутись з цією проблемою до банку та надати до військової частини НОМЕР_1 діючі банківські реквізити. ОСОБА_1 надав діючі реквізити лише в жовтні 2025 року, і кошти у розмірі - 151 242,70 грн. були перераховані військовою частиною НОМЕР_1 та надійшли на його особистий рахунок 29.10.2025 року. У зв`язку з вище викладеним, вини відповідача у затримки при нарахуванні та виплаті коштів при звільнені, звільненому зі Збройних Сил України старшому солдату ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_6 – не було.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Позивач зазначає, що не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 до проведення з ним усіх необхідних розрахунків, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №151, у якому вказано, що підставою для його видання є: наказ командира в/ч НОМЕР_1 №151-РС, рапорт про здачу посади старшого солдата ОСОБА_1 за вх.№13059 від 31.05.2025. Але в наказі відсутня інформація про надання позивачем згоди на виключення його зі списків військової частини до проведення всіх необхідних розрахунків, як підстава для звільнення без проведення повного розрахунку. Відповідно, у відповідача було відсутнє право на виключення зі списків військової частини позивача до повного розрахунку з ним. Небажання відповідача своєчасно провести розрахунок із позивачем у день звільнення, як того вимагають чинні нормативно-правові акти, підтверджує і сам відповідач, зазначивши у своєму відзиві, що датою подання заявки на КСВ на фінансування для виплати грошового забезпечення на червень 2025 року №16680 є лише 08.06.2025 року, що на тиждень пізніше від дати виключення позивача зі списків особового складу частини.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 відомості з підтверджуючими доказами щодо: розміру сум грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого позивачу за останні два повних календарних місяці, що передували місяцю звільнення, із зазначенням місяця, складових нарахованих та виплачених сум; розміру середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби позивача. Зупинено провадження в адміністративній справі №160/33780/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, до отримання від відповідача відзиву та витребуваних доказів.
Від ВЧ НОМЕР_1 надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 року поновлено провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_7 від 15.09.2020 року.
Згідно копії військового квитка НОМЕР_3 від 3.06.1990р., ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 06.05.2025 по 01.06.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №151 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років.
Листом від 28.07.2025 №613/11433 ВЧ НОМЕР_8 розглянуто звернення позивача та повідомлено, що відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 06.05.2025 №1266 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу вч та на всі види забезпечення. Відповідно до наказу командира ВЧА 4941 від 31.05.2025 №151 з 31.05.2025 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення відповідно до пп. "г". Відповідно до розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам від 07.06.2018 №260, пп.3 п.5 постанови КМУ від 30.08.2017 №704, наказу комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.03.2025 №73 під час проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 отримано 03.05.2025 на особистий картковий рахунок грошову допомогу для оздоровлення за 2025 рік.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.01.2025 №151 нараховано: грошове забезпечення за 05.05.2025-31.05.2025 - 18471 грн., грошова компенсація за невикористання щорічної основної відпустки за 2015-2025 роки (25 діб) - 18352,57 грн., грошова компенсація за невикористання додаткової відпустки за 2015-2024 (84 діб) - 61664,62 грн., одноразова допомога при звільненні за 2019-2025 роки - 55057,70 грн. Всього 153545,89 грн. Всього утримано 2303,19 грн.
Нараховані належні види грошового забезпечення в сумі 151242,70 грн. було депоновано у зв`язку з відсутністю банківських реквізитів для зарахування на особистий картковий рахунок. Враховуючи зазначене запропоновано надати до фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 довідку з банку для зарахування належних видів грошового забезпечення.
Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 16.11.2025 на рахунок ОСОБА_1 на НОМЕР_9 угода №SAMDNWFC00052526426 від 09.07.2019 29.10.2025 надійшли кошти у сумі 151242,70 грн. (зарплата ВЧ НОМЕР_1 , грошове забезпечення).
03.11.2025 року позивачем подано заяву командиру ВЧ НОМЕР_1 , в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.06.2025 по 29.10.2025 за 150 календарні дні.
Листом від 12.12.2025 №30331 ВЧ НОМЕР_1 розглянуто заяву позивача та повідомлено, що старшого солдата ОСОБА_2 було призначено на посаду солдата резерву взводу солдатів резерву 101 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , відповідно до наказу №126 від 06.05.2025 року. Згідно наказу №151 від 31.05.2025 року старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , 2632505338, стрільця-санітара 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 31 травня 2025 року № 151-РС (по особовому складу) припинити (розірвати) контракт та ЗВІЛЬНИТИ з військової служби у ЗАПАС відповідно до абзацу 4 пункту 3 частини 12 та підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставинами (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років вважати таким, що справи та посаду, стрільця санітара 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 здав 31 травня 2025 року. Всі належні кошти при звільненні старшого солдата ОСОБА_2 були нараховані в червні 2025 року на депонований рахунок через відсутність карткового рахунку військовослужбовця. 28.10.2025 ці кошти були перераховані на картковий рахунок старшого солдата ОСОБА_2 . Структури підпорядковані ЗСУ не керуються законами КЗпП для здійснення нарахувань та виплат коштів військовослужбовцям. Керівними документами для нарахування та виплати коштів в структурах підпорядкованих ЗСУ являється "Наказ №260 Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам".
Також судом встановлено, згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк", позивачу 26.08.2025р. на рахунок НОМЕР_9 угода №SAMDNWFC00052526426 від 09.07.2019 надійшли кошти в сумі 13345,16 грн. (зарплата Військова частина НОМЕР_1 , грошове забезпечення - додаткова грошова винагорода за липень).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, за період з 01.06.2025 по 29.10.2025, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у своїй постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за невикористану відпустку) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Разом з тим, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Так, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
В той же час, згідно статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі - Закон №2352-ІХ), який набрав чинності 19.07.2022. передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Верховний Суд в постанові від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23 зазначив, що період стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності новою редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, 19.07.2022, і після цього.
Так, період до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.
Проте, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Тож, належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Під час судового розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні, а остаточну виплату позивачу грошового забезпечення відповідачем було проведено 29.10.2025.
Отже, вищевказане є підставою для відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Згідно копії військового квитка НОМЕР_3 від 3.06.1990р., ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 06.05.2025 по 01.06.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №151 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років.
Оскільки позивач у ВЧ НОМЕР_1 проходив військову службу лише в травні 2025 року, суд вважає за можливе взяти для обрахунку середньоденного грошового забезпечення відомості за травень 2025 року.
Так, згідно наданої суду довідки про доходи № 2877 від 11.12.2025 грошове забезпечення позивача за травень 2025 року склало 18471 грн. В травні 31 день, позивач перебував у даній ВЧ з 06.05.2025 по 31.05.2025 - 26 дні, відтак середньоденне грошове забезпечення позивача складає 710,42 грн. (18471/26).
Період затримки розрахунку при звільненні з 01.06.2025 по 28.10.2025 складає 150 дні, тому середній заробіток за вказаний період має становити 106563,00 грн. (710,42 грн*150).
Щодо твердження відповідача, що 23.06.2025 фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 була здійснена спроба перерахувати кошти у розмірі - 151 242,70 грн. на особистий рахунок старшого солдата ОСОБА_1 . Проте, перерахувати кошти не вдалось, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не прийняв платіж, у зв`язку з не можливістю зарахувати кошти ОСОБА_1 , оскільки у останнього був відсутній діючий рахунок, чи діюча банківська картка.
Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк", позивачу 26.08.2025р. на рахунок НОМЕР_9 угода №SAMDNWFC00052526426 від 09.07.2019 надійшли кошти в сумі 13345,16 грн. (зарплата Військова частина НОМЕР_1 , грошове забезпечення - додаткова грошова винагорода за липень).
Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 16.11.2025 на рахунок ОСОБА_1 на НОМЕР_9 угода №SAMDNWFC00052526426 від 09.07.2019 29.10.2025 надійшли кошти у сумі 151242,70 грн. (зарплата ВЧ НОМЕР_1 , грошове забезпечення).
Відтак, у серпні 2025 року на карту позивача " НОМЕР_9 " надходило грошове забезпечення від ВЧ НОМЕР_1 у сумі 13345,16 грн., так на цю ж карту лише 29.10.2025 року надійшло грошове забезпечення нараховане позивача у зв`язку із звільненням.
Жодних доказів того, що відповідач вчасно перераховував належне грошове забезпечення позивачу у червні 2025 року матеріали справи не містять, як і не надано доказів того, що кошти банком були повернуті військовій частині у зв`язку з неможливістю зарахування на банківський рахунок позивача.
Матеріалами справи підтверджено, що позивача виключено зі списків особового складу частини з 31.05.2025, а остаточний розрахунок проведено 29.10.2025.
Враховуючи викладене вище в сукупності, зважаючи, що обов`язок суду щодо визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 Кодексу законів про працю України, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 106563,00 грн. з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.
Що стосується вимог нарахування та виплату компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, суд виходить з такого.
Відповідно до підп. 164.2.1 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (із подальшими змінами) затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу.
Відповідно до пункту 2 Порядку грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пункти 4 та 5 Порядку №44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Обчислений за рішенням суду середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника і не входить до складу заробітної плати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 сформувала наступну правову позицію: "... середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати ...".
Отже, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.
Вказаний висновок також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.05.2022 у справі № 520/11620/2020 та від 26.04.2024 у справі № 380/1169/20.
Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.06.2025 року по 28.10.2025 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2025 року по 28.10.2025 року в розмірі 106563,00 грн. з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова