Справа № 127/40837/25
Провадження № 22-ц/801/1041/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	Справа № 127/40837/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.
Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
Рішення ухвалив суддя Воробйов В. В.
Рішення ухвалено без повідомлення (виклику) сторін у м. Вінниця 
Повний текст рішення складено 09 березня 2026 року,

Встановив:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі виконавчого листа № 127/7442/18, виданого 07 червня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частки від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2015 року по 18 серпня 2017 року. У цей період у них народилась дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За виконавчим листом № 127/7442/18, виданим 07 червня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області, зі ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 квітня 2018 року.
Разом з тим, позивач зазначає, що 08 червня 2022 року він уклав шлюб із ОСОБА_4 та в них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до судового наказу № 129/4428/25, виданого 05 грудня 2025 року Гайсинським районним судом Вінницької області, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання цих дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей, щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04 грудня 2025 року і до їх повноліття. Крім того, ці діти перебувають на повному утриманні позивача, оскільки дружина ОСОБА_7 перебуває в декретній відпустці та її дохід обмежується лише соціальною допомогою.
Таким чином, позивач сплачує аліменти на утримання трьох дітей, з розміру грошового забезпечення, середній показник якого за 9 місяців 2025 року склав 27447,00 грн. Інших видів доходів він немає. При цьому, як працівник поліції, він не має права займатися іншою оплачуваною діяльністю, а стягнення аліментів суттєво погіршило його майнове становище, так як з нього стягується більше половини його заробітку. Враховуючи принцип рівності дітей, дочка ОСОБА_8 отримує більший розмір аліментів, порівняно з іншими дітьми позивача. На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив зменшити розмір аліментів.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2026 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що подання позовної заяви про зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ніяким чином не впливає на збільшення аліментів на утримання двох інших дітей – ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Навпаки задоволення позову про зменшення розміру аліментів поставить всіх його дітей в однакове становище в праві на утримання, оскільки в грошовому еквіваленті діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вересні 2025 року отримали кожен грошового утримання на 2523,75 грн. менше ніж ОСОБА_3 . Проте, жодна дитина не може отримувати гірше ставлення чи менше забезпечення порівняно з іншою дитиною.
Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів на рівні половини заробітку (доходу) платника аліментів на трьох дітей пов`язується не з загальною кількістю дітей в платника аліментів, а саме з кількістю дітей, щодо яких є рішення про стягнення аліментів. 
Суд першої інстанції дійшов хибних висновків про те, що його матеріальних стан не погіршився, оскільки його середньомісячний сукупний дохід на одного члена сім`ї, купівельна спроможність, з урахуванням перебування на його утриманні дружини погіршилась вдвічі. При цьому доказом суттєвого зменшення купівельної спроможності вважає активне використання кредитних коштів по кредитному рахунку та наявність кредитної заборгованості станом на 10 березня 2026 року у розмірі 73 000,00 грн.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 у встановлений судом строк не надходив. 
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Менчук М. В. підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, подала заяву, у якій просить розгляд справи провести у її відсутності, проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2017 року у справі № 131/1084/17, яке набрало законної сили 29 серпня 2017 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , зареєстрований 26 квітня 2015 року виконавчим комітетом Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, актовий запис № 3 (а. с. 5).
Згідно з актовим записом про народження, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).
Головним державним виконавцем Іллінецького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 07 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 57594961 з примусового виконання виконавчого листа № 127/7442/18, виданого 07 червня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області, яким стягнуто щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 квітня 2018 року. В постанові вказано, що боржник отримує дохід в ГУНП у Вінницькій області (а. с. 8-9).
Згідно з довідкою Іллінецького ВДВС ГТУЮ у Вінницькому районі Вінницької області № 13828 від 11 листопада 2025 року на виконанні у відділі перебуває вказане виконавче провадження, стягнення аліментів проводиться із заробітної плати в ІТТ № 3 ГУНП у Вінницькій області та заборгованість по аліментам станом на 11 листопада 2025 року відсутня (а. с. 10).
Посилаючись на зміну сімейного стану ОСОБА_1 зазначив, що:
- 08 червня 2022 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 у Гайсинському відділі ДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а. с. 11);
- він разом із ОСОБА_7 є батьками: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 12, 13);
- судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року у справі № 129/4428/25 стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04 грудня 2025 року і до їх повноліття (а. с. 14). На підставі цього виконавчого документа 15 грудня 2025 року відкрито виконавче провадження ВП №79824293 (а. с. 15).
Щодо зміни матеріального стану позивача, то ним надано суду Форму ОК-5 та Форму ОК-7 Пенсійного фонду України, згідно з якими ОСОБА_1 з 2016 року по 2025 рік працює у ГУНП у Вінницькій області та протягом цього часу його заробітна плата поступово збільшувалася та наразі в середньому складає 30 000,00 грн. щомісячно (а. с. 16-17, 18).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що надані позивачем Форма ОК-5 та Форма ОК-7 свідчить про те, що його майновий стан не тільки не погіршився, а навпаки поліпшився. Таким чином, жодних безумовних доказів погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному рішенням суду розмірі, позивач до суду не надав. При цьому суд, пославшись на постанову Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, зазначив, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. 
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач послався на зміну сімейного стану та народження в іншому шлюбі двох дітей, факт стягнення на цих дітей аліментів судовим наказом, а також на перебування дружини у декретній відпустці, що суттєво впливає на його матеріальний стан (а. с. 1-3).
За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно вимог статтей 12 і 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім визначених випадків.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 1 і 2 ст. 76 ЦПК України).
Докази мають бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України) та достатніми (стаття 80 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 у правовідносинах, які є подібними до цієї справи, дійшов висновку, що «…зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів».
Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме її інтересам».
Таким чином зміна сімейного стану у зв`язку з народженням дітей в іншому шлюбі, а також перебування дружини позивача у декретній відпустці по догляду за дитиною не є підставою для обов`язкового зменшення розміру аліментів. 
При цьому у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 Верховний Суд наголосив, що основною метою стягнення аліментів є забезпечення належних умов для існування дитини. Відступ суду першої інстанції від "базової" частки 1/4 без належного обґрунтування є порушенням цього принципу. 
У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги є неспроможними.
Посилання у скарзі на те, що задоволення позову про зменшення розміру аліментів поставить всіх дітей позивача в однакове становище в праві на утримання, апеляційний суд відхиляє.
На переконання суду стягнення аліментів в позивача ОСОБА_1 на користь його нинішньої дружини ОСОБА_7 на утримання їх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народження в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей, відповідно до судового наказу №129/4428/25, виданого 05 грудня 2025 року Гайсинським районним судом Вінницької області є суттєво відмінним від сплати позивачем на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів.
За наведених обставин діти позивача, народжені у нинішньому шлюбі, забезпечені постійною участю батька у їх вихованні та утриманні, оскільки проживають разом із ним у складі повної сім`ї. 
Водночас участь позивача у житті його доньки від попереднього шлюбу обмежується сплатою аліментів у розмірі, визначеному рішенням Вінницького міського суду від 07 червня 2018 року у справі № 127/7442/18. Будь-яких належних і допустимих доказів, що свідчили б про іншу форму участі у вихованні та утриманні дитини, позивачем суду не надано. 
Апеляційний суд зауважує що, за наявності відповідного волевиявлення позивач не позбавлений можливості самостійно забезпечити баланс інтересів усіх своїх дітей, у тому числі шляхом спрямування частини власних коштів, що залишаються у його розпорядженні після виконання встановлених аліментних зобов`язань. Така можливість є тим більш реальною з огляду на те, що він проживає разом із дітьми від нинішнього шлюбу та бере безпосередню участь в їх утриманні.
При цьому посилання ОСОБА_1 на ч. 5 ст. 183 СК України є недоцільним, оскільки так звані «базові» розміри на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, застосовуються при видачі судового наказу, а не при вирішенні спору у позовному провадженні. 
У порядку позовного провадження розмір аліментів не є фіксованим і визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи, на підставі оцінки доказів та з дотриманням принципів розумності й справедливості.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо зменшення купівельної спроможності вдвічі, а також посилання на наявність кредитної заборгованості станом на 10 березня 2026 року у розмірі 73 000,00 грн. як підстави для висновку про погіршення майнового стану позивача.
Такі обставини не можуть бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки виникнення кредитних зобов`язань є наслідком особистого волевиявлення позивача та не звільняє його від обов`язку належного утримання дитини. Більше того, наведені доводи не підтверджують об`єктивної неспроможності позивача виконувати свої аліментні зобов`язання, а свідчать про пріоритетність інших витрат порівняно з виконанням батьківського обов`язку.
Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження зміни (погіршення) його матеріального стану після ухвалення рішення Вінницького міського суду від 07 червня 2018 року у справі № 127/7442/18, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Зокрема, відсутні докази щодо відсутності у нього рухомого чи нерухомого майна на праві власності, а також того, що стан його здоров`я перешкоджає виконанню робіт, пов`язаних із фізичним навантаженням, та, відповідно, унеможливлює працевлаштування або отримання доходу. 
При цьому як вірно встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 з 2016 року по 2025 рік працює у ГУНП у Вінницькій області та протягом цього часу його заробітна плата поступово збільшувалася та наразі в середньому складає 30 000,00 грн. щомісячно. 
Поряд із цим, позивачем не надано жодних відомостей щодо наявності або відсутності у його нинішньої дружини ОСОБА_7 доходів, рухомого чи нерухомого майна, а також можливих доходів від використання такого майна, зокрема шляхом його здачі в користування третім особам.
За відсутності таких доказів твердження позивача про перебування дружини виключно на його утриманні є необґрунтованими. При цьому отримання нею соціальних виплат на дитину саме по собі не виключає можливості отримання сім`єю інших доходів та не свідчить про відсутність додаткових джерел існування.
За таких обставин підстави для висновку про погіршення матеріального стану позивача ОСОБА_1 порівняно з часом ухвалення рішення від 07 червня 2018 року у справі № 127/7442/18 відсутні, а матеріали справи таких обставин не підтверджують.
Колегія суддів звертає увагу, що донька сторін у справі ОСОБА_3 має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, а позивач зобов`язаний вживати всіх можливих заходів для належного виконання обов`язку зі сплати аліментів.
При цьому проживання дитини з одним із батьків за умови окремого проживання іншого об`єктивно створює додаткове навантаження щодо догляду та виховання дитини, що призводить до дисбалансу зусиль батьків, оскільки основний тягар фактично покладається на того з них, з ким дитина проживає, у даному випадку – на матір ОСОБА_2 .
З огляду на викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача до задоволення не підлягає. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням встановлених обставин справи, правовідносин, які випливають із встановлених обставин та правових норм, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, про що викладено у змісті цієї постанови.
За правилами статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин	

Повний текст судового рішення складено 06 травня 2026 року