КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/5892/26 Слідчий суддя ОСОБА_1 
Провадження № 11-сс/824/3449/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2 
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі: 
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 12026100020000766 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 194 КК України, 
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2026 року задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно. 
Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_7 , а саме: відеореєстратор DHI NVR 2104-1; кросівки чорного кольору марки Under Armor; кросівки марки Premiata бежевого кольору; кросівки марки Dolce Gabana чорного кольору; кросівки марки Premiata чорного кольору; мобільний телефон Apple Iphone фіолетового кольору; футболку чорного кольору; кофту чорного кольору; штани марки М-ТАС чорного кольору; кепку чорного кольору марки Stone Island; кепку чорного кольору марки Under Armor; штани чорного кольору марки Felt; ноутбук марки MacBook Air; системний блок з серійним номером 3067G20W21HH910449001093.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна. 
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що саме по собі проведення обшуку та подальше вилучення майна, без дозволу слідчого судді, є незаконним та переслідує явно протиправну мету.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 12026100020000766, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 березня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 11 березня 2026 року о 06:30 год. надійшло повідомлення про підпал автомобіля марки ВМW Х7, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Осокорська, 2А, який на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час проведення першочергових слідчих (розшукових) дій та оперативних заходів у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що до вчинення даного злочину причетний громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
За наявною інформацією, за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_7 , можуть зберігатись предмети та речі, які можуть бути доказами під час досудового розслідування, інші документи та предмети що свідчать про вчинення вищевказаного злочину та були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; інші предмети та документи, які самостійно або в сукупності з іншими доказами можуть мати доказове значення у ході розслідування даного кримінального провадження.
Відповідно до витягу наданого з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_11 .
12 березня 2026 року старшим слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 було проведено невідкладний обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_7 , в якій виявлено та вилучено речі, які можуть бути речовими доказами по кримінальному правопорушенню, а саме: відеореєстратор марки DHI NVR 2104-1; кросівки чорного кольору марки Under Armor; кросівки марки Premiata бежевого кольору; кросівки марки Dolce Gabana чорного кольору; кросівки марки Premiata чорного кольору; мобільний телефон марки Apple Iphone 11, фіолетового кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою, на якій номер телефону НОМЕР_3 ; футболку чорного кольору; кофту чорного кольору; штани марки М-ТАС чорного кольору; кепку чорного кольору марки Stone Island; кепку чорного кольору марки Under Armor; штани чорного кольору марки Felt; ноутбук марки MacBook Air; системний блок з серійним номером 3067G20W21HH910449001093.
12 березня 2026 року постановою слідчого у кримінальному провадженні вилучені вищевказані речі та предмети було визнано речовими доказами.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2026 року задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно. 
Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_7 , а саме: відеореєстратор DHI NVR 2104-1; кросівки чорного кольору марки Under Armor; кросівки марки Premiata бежевого кольору; кросівки марки Dolce Gabana чорного кольору; кросівки марки Premiata чорного кольору; мобільний телефон Apple Iphone фіолетового кольору; футболку чорного кольору; кофту чорного кольору; штани марки М-ТАС чорного кольору; кепку чорного кольору марки Stone Island; кепку чорного кольору марки Under Armor; штани чорного кольору марки Felt; ноутбук марки MacBook Air; системний блок з серійним номером 3067G20W21HH910449001093.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, з тих підстав, що вищезазначене майно, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_7 , у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна чи інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Твердження представника власника майна про безпідставність арешту відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що вищезазначене майно вилучено, у зв`язку із необхідністю його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.
Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
Сукупність долучених до клопотання матеріалів та викладені у клопотанні прокурора обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.
Разом з тим, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Інші, зазначені в апеляційній скарзі, доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2026 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2 
Судді:
ОСОБА_3____________ ОСОБА_4____________