Справа № 177/498/26
Провадження № 2/177/735/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
11 травня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Лященко В.В.
за участю секретаря судового засідання Дятел К.Ю., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Шемета І.О.,
представника відповідача Копійко А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №177/498/26 за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Шемет Ігор Олегович, до Фермерського господарства «Вікторі-21» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості, 
встановив:
У лютому 2026 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , є власницею земельної ділянки площею 4, 80701 га, кадастровий номер 1221888200:04:013:0001, розташованої на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області згідно державного акта про право власності на земельну ділянку серії ДП №024134. 03.01.2022 позивач уклала договір оренди земельної ділянки з Фермерським господарством «Вікторі-21», предметом якого є строкове платне володіння та користування вищевказаною земельною ділянкою та підписали акт прийому - передачі об`єкта оренди від 03.01.2022, за яким позивач передав відповідачу вказану земельну ділянку за вказаним вище договором. Згідно змісту вказаного договору оренди землі вбачається, що договір укладено на 10 років, тобто до 2032 року, з правом поновлення після закінчення строку на той самий термін та тих самих умовах. Сторони погодили, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату в розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (що на дату укладення договору визначена на рівні 146621,01 грн п. 5 договору), що в сумі складає 7 332,00 грн на рік. Орендна плата обчислюється з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі згідно чинного законодавства України на дату її виплати, враховуючи невиплачену орендну плату. Сторони погодили, що виплата орендної плати здійснюється готівкою або на банківський рахунок «Орендодавців» за його заявою (п. 10 договору). Виплата орендної плати здійснюється у грошовій формі, а за згодою сторін у натуральній формі (п. 11 договору). Пункт 13 договору визначає, що орендна плата сплачується по договору не пізніше, як у термін від 15 серпня по 31 грудня кожного року. Згідно п. 14 договору оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відсотках річних за кожний день прострочення. Пункт 28 договору визначено, що орендодавець має право, серед іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, реалізувати права надані орендодавцям земельних ділянок.
Відповідач обов`язки за договором оренди щодо вчасної сплати орендної плати не виконував, орендну плату за 2023,2024 та 2025 роки не сплатив у погоджений сторонами період, тобто допустив систематичну несплату орендної плати, чим істотно порушував права позивача та умови договору, позбавляючи позивача орендної плату на яку вона правомірно розраховувала. Допущені відповідачем порушення майнових прав позивача мають наслідком застосування пені передбаченої договором оренди, нарахувань у порядку ст. 625 ЦК України. Так, за період з січня 2023 року по грудень 2025 року відповідачу було нараховано заборгованість у розмірі 41 194,83 грн., з яких 21 996,00 грн. - сума основного боргу, 3 880,31 грн. - інфляційні втрати, 13 998,76 грн. - сума пені, 1 319,76 грн. - 3 % річних
А отже, враховуючи вищевикладене та у зв`язку із систематичним (більше двох разів) порушенням відповідачем умов договору, а саме несвоєчасну виплату відповідачем орендної плати, позивач просить суд: розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 12:218:882:00:01:013:0001 площею 4,8070 га від 03.01.2022; стягнути з Фермерського господарства «Вікторі-21» на користь позивача заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 03.01.2022 за період з січня 2023 року по грудень 2025 року у розмірі 41 194,83 грн., з яких 21 996,00 грн. - сума основного боргу, 3 880,31 грн. - інфляційні втрати, 13 998,76 грн. - сума пені, 1 319,76 грн. - 3 % річних та судові витрати. 
10.03.2026 представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач не погоджується з даною обставиною, так як згідно відомостей на видачу оплати за оренду у 2022 році позивач отримала 12 000,00 грн, у 2023 році – 12 00,00 грн, у 2024 році відмовилася від отримання. Позивач на прохання з`явитися отримати кошти не реагувала, тому відповідач направляв орендну плату грошовим переказом Укрпошти, але від їх отримання позивач відмовилася. Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Тобто, враховуючи вищезазначене, у відповідача відсутнє систематична несплата орендної плати, тому і відсутні підстави для розірвання договору. В зв`язку з чим просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.
Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала. Не заперечувала, що отримувала орендну плату за 2022 та 2023 рік в загальній сумі 24 000,00 грн. Однак, виплати відбувалися із запізненням, необхідно було благати голову фермерського господарства про виплати. Виплату за 2024 та 2025 роки не отримувала, відповідач пропонував отримати, але вона відмовилася. 
Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, зазначав, що відповідач несвоєчасно сплачував орендну плату, наявна заборгованість.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не погодився в позовними вимогами. Вказав, що в даному випадку, враховуючи розмір орендної плати за рік – 7 332,00 грн, позивачу орендна плата за 2024 рік була виплачена наперед з урахуванням виплат за 2022 та 2023 рік у розмірі 24 000 грн. За 2025 рік позивач відмовилася отримувати орендну плату. Таким чином, відсутня систематичність несплати орендної плати, про що вказують платіжні відомості. 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власницею земельної ділянки площею 4,8070 га, кадастровий номер 1221888200:04:013:0001, розташованої на території Широківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області згідно державного акта про право власності на земельну ділянку серії ДП №024134 (а.с. 11).
03 січня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Вікторі-21» укладено договором оренди земельної ділянки (а.с. 12-16).
Відповідно до п. 2 договору оренди земельної ділянки від 03.01.2022, в оренду передається земельна ділянка площею 4, 8070 га, у томі числі рілля – 4,8070 га, кадастровий номер 1221888200:04:013:0001, строком на 10 років (п. 8 договору).
Нормативна грошова оцінка вказаної вище земельної ділянки становить 146621,01 гривень, що визначено пунктом 5 зазначеного договору. Відповідно до пункту 10 даного договору відповідач зобов`язується протягом дії строку договору за користування вказаної у договору земельною ділянкою сплачувати позивачу щороку орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі становить 7 332,00 грн на рік. При цьому, обчислення орендної плати відбувається із урахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки землі згідно чинного законодавства на дату її виплати, враховуючи невиплачену орендну плату. 
Відповідно до пункту 11 даного договору виплата орендної плати здійснюється у грошовій формі та за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. 
Пунктами 11-13 вказаного договору передбачено, що розмір орендної плати визначається за домовленістю між «сторонами», але не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством. При цьому, орендна плата сплачується не пізніше, як у термін від 15 серпня по 31 грудня кожного року. 
Пунктом 14 договору між позивачем і відповідачем (сторонами) було узгоджено, що у випадку невнесення орендної плати у строки визначені договором, сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відсотках річних за кожен день прострочення. 
Зі змісту договору, від 03.01.2022 року, щодо оренди земельної ділянки площею 4,8070 га, кадастровий номер 1221888200:04:013:0001 вбачається, що орендна плата сплачується в межах періоду від 15 серпня по 31 грудня кожного року, але не пізніше. Таким чином, обов`язок щодо сплати орендної плати вважається таким, що виконаний своєчасно, якщо відповідна плата здійснена у в межах періоду від 15 серпня по 31 грудня кожного року. 
З листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 31.03.2026 слідує, що відповідно до даних наявної податкової звітності ФГ «Вікторі-21» за період з 01.01.2024 по 31.12.2025, поданої до контролюючого органу, а саме: додатків 4 ДФ «Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору», до податкового розрахунку, в квітні 2025 року ОСОБА_1 за ознакою доходу 106 «Надання майна у лізинг, оренду або суборенду» нараховано та виплачено суму доходу в розмірі 16 335, 24 грн, з якої нараховано та перераховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 2 940,34 грн, нараховано та перераховано військовий збір у сумі 816,76 грн (а.с. 57-58). 
Судом досліджені в судовому засіданні оригінали відомостей на видачу орендної плати за 2022, 2023 роки, надані представником відповідача, копії яких долучені до матеріалів справи. 
Так у відомості на видачу орендної плати за 2022 у рядку під номером 24 зазначене прізвище ОСОБА_1 , розмір земельної ділянки 4,807 га, нараховано 12 000,00 грн та стоїть підпис про отримання коштів у відповідній колонці; у відомості на видачу орендної плати за 2023 у рядку під номером 24 зазначене прізвище ОСОБА_1 , розмір земельної ділянки 4,807 га, нараховано 12 000,00 грн та стоїть підпис про отримання коштів у відповідній колонці(а.с. 35 зворот, 39). 
Позивачем у судовому засіданні не заперечувалося про отримання орендної плати за 2022, 2023 роки у розмірі 24 000,00 гривень. 
Зі звіту про перекази за реєстром юридичної особи ФГ «Вікторі-21» вбачається, що переказ на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 6 645,05 грн сформований та готовий до виплати, дата відправлення 18.04.2025 (а.с.42). 
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У справі, яка розглядається судом, виникли правовідносини пов`язані з орендою землі, які регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Цивільним кодексом України, а також договором оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Водночас у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 918/391/23, зазначено, що для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.
Під систематичністю, під час вирішення приватноправових спорів, розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.
Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.
У зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Досліджуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.
Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №199/3846/19).
Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У вказаній справі представник позивача посилається на ту обставину, що відповідач оренду плату за земельну ділянку протягом 2023-2025 років не сплатив у погоджений сторонами період, тобто допустив систематичну несплату орендної плати, чим істотно порушував права позивача та умови договору. 
Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 03 січня 2022 року позивач передав відповідачу в оренду вказану земельну ділянку на 10 років.
Відповідно до пункту 10 даного договору відповідач зобов`язується протягом дії строку договору за користування вказаної у договору земельною ділянкою сплачувати позивачу щороку орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі становить 7 332,00 грн на рік. При цьому, орендна плата сплачується не пізніше, як у термін від 15 серпня по 31 грудня кожного року. (п. 13 договору).
З наданих відповідачем відомостей на видачу орендної плати вбачається, що відповідач сплачував позивачу орендну плату за у 2022 році у розмірі 12 000,00 грн., у 2023 році – 12 000,00 грн. Вказані відомості містять підпис позивача про отримання орендної плати та не оспорювалися позивачем у судовому засіданні. 
П.10 Договору містить норму про те, що орендар має право на дострокову виплату орендної плати згідно діючого законодавства України.
Таким чином, враховуючи отримання позивачем орендної плати у розмірі 24 000,00 грн., суд приходить до висновку про отримання нею орендної плати за 2024 рік достроково (7 332 грн*3 (2022, 2023, 2024 роки)=21 996,00 грн.
Матеріалами справи встановлено, що позивачем підставою розірвання договору заявлено невиконання умов договору відповідачем за період з 2023 року по 2025 рік. При цьому відповідачем було надано докази сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки за інші періоди (2022-2024), що свідчать про виконання обов`язків ФГ «Вікторі-21» за договором оренди земельної ділянки по оплаті оренди, та спростовують доводи позивача про систематичність та ухиляння відповідача від виконання свого обов`язку з такої виплати.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факту істотного порушення орендарем умов договору оренди: не встановлено систематичної несплати (недоплати) позивачу орендної плати, позбавлення позивача його права на те, на що він розраховував при укладенні договору оренди, тому відсутні підстави для розірвання договору оренди землі, передбачені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України та частиною другою статті 651 ЦК України, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки від 03 січня 2022 року.
Вирішуючи питання щодо наявності заборгованості з виплати орендної плати, суд звертає увагу на наступне.
Відповідачем на виконання умов укладеного договору оренди землі подано відомості на видачу орендної плати за 2022, де у рядку під номером 24 зазначене прізвище ОСОБА_1 , розмір земельної ділянки 4,807 га, нараховано 12 000,00 грн та стоїть підпис про отримання коштів у відповідній колонці; у відомості на видачу орендної плати за 2023, де у рядку під номером 24 зазначене прізвище ОСОБА_1 , розмір земельної ділянки 4,807 га, нараховано 12 000,00 грн та стоїть підпис про отримання коштів у відповідній колонці (а.с. 35 зворот, 39). 
Позивачем у судовому засіданні не заперечувалося про отримання орендної плати за 2022, 2023 роки у розмірі 24 000,00 гривень. 
Оцінюючи подані докази з точки зору належності та допустимості, суд звертає увагу на таке.
Умовами договору від 03.01.2022 визначено орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі становить 7 332,00 грн на рік. 
П.10 Договору містить норму про те, що орендар має право на дострокову виплату орендної плати згідно діючого законодавства України.
Доказів узгодження виплати орендної плати за 2022 та 2023 роки у розмірі по 12 000,00 гривень суду не подано, як і не подано доказів виплати орендної плати за 2022 та 2023 роках у розмірі, визначеному договором, а тому суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що такий розмір орендної плати був виплачений частково наперед, що не суперечить вимогам п.10 Договору.
Таким чином, належними та допустимими доказами про систематичне невиконання умов договору щодо виплати орендної плати за 2023, 2024 рік, як на тому наполягає позивач у позові та у письмових пояснення, суду не доведено, зазначені вище відомості являються належним доказом виконання умов Договору за 2022, 2023 та 2024 роки.
Орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (ст. 21 Закону України від 06.10.1998 р. № 161-ХІІ «Про оренду землі»). Виняток передбачено для строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (далі – ПКУ). Отже, Закон № 161 не забороняє достроково виплачувати орендну плату за земельні ділянки приватної власності.
Згідно зі ст. 531 Цивільного кодексу України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 321/329/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17, від 22 червня 2021 року у справі № 364/546/19.
Подібні висновки викладені також Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 387/193/19, від 25 травня 2020 року у справі № 475/793/17, від 06 жовтня 2021 року у справі № 484/1399/19, від 06 жовтня 2021 року у справі № 183/5051/16, що свідчить про сталість та єдність судової практики щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (у випадку сплати орендної плати наперед за майбутні періоди користування земельною ділянкою).
Отже очевидно, що отримані у 2022 та 2023 роках від ФГ «Вікторі-21» грошові кошти в загальній сумі 24 000,00 грн. мають бути зараховані в якості орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.
Пунктом 10 Договору оренди, укладеного між сторонами, передбачено, що орендар має право на дострокову виплату орендної плати згідно діючого законодавства України.
Таким чином, у відповідача є не заборонене договором та законом право виплати орендної плати наперед, як на тому наполягав представник відповідача протягом судового розгляду, а тому виходячи з поданих відповідачем відомостей, а також, виходячи з доказів про отримання орендної плати у більшому розмірі, ніж визначено умовами договору, які не спростовані позивачем, суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості по орендній платі за 2024 рік.
Разом з тим, орендна плата за 2025 рік у повному обсязі сплачена не була. Так, з урахуванням отримання позивачем орендної плати у розмірі 24 000,00 грн., суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за 2025 рік у розмірі 5 328,00 грн (7 332 грн*3 (2022, 2023, 2024 роки)=21 996,00 грн.; 24 000,00 грн -21 996,00 грн=2 004,00 грн.; 7332,00 грн – 2 004,00 грн=5 328,00 грн).
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованість за договором оренди земельної ділянки з урахуванням інфляційних втрат, пені та 3 % річних, суд зазначає наступне. 
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 ЦПК України).
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 роз`яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
Відповідно до ст. 19 Конституції України , ст. 1 ЦПК України та з урахуванням положення ч. 4 ст. 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (ч. 2 ст. 166 СК України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (ч. 5 ст. 216 ЦК України).
Згідно змісту позовної заяви представник позивача просив стягнути заборгованість по сплаті орендної плати, що утворилася в період з січня 2023 по грудень 2025 року з урахуванням інфляційних втрат, пені та 3 % річних.
Суд прийшов до висновку про необхідність стягнення заборгованості по орендній платі за 2025 рік у розмірі 5 328,00 грн. Умовами договору оренди передбачено, що орендна плата сплачується в термін від 15 серпня по 31 грудня кожного року (п.13 Договору). Вимог про стягнення інфляційних втрат, пені та 3 % річних в період з 01 січня 2026 року позивачем не були заявлені.
Враховуючи, що суд не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог, а позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 5 328,00 грн.
Оскільки позов задоволений частково з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 331,20 грн (а.с. 24).
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Шемет Ігор Олегович, до Фермерського господарства «Вікторі-21» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з Фермерського господарства «Вікторі-21», ЄДРПОУ 44487528, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , заборгованість по виплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 03 січня 2022 року за період з 01 січня 2025 по 31 грудня 2025 року в розмірі 5 328,00 (п`ять тисяч триста двадцять вісім) гривень та витрати на оплату судового збору в сумі 1 331,20 (одна тисяча триста тридцять одну грн двадцять коп.) гривень. 
В задоволені інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя      В. В. Лященко