САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ 

Справа № 726/1565/26 
Провадження № 1-кп/726/116/26 
Категорія 197 
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.04.2026 м. Чернівці 
Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026262020000914 від 09.04.2026 щодо:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця с. Дзвиняч, Заліщицького району, Тернопільської області, із середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, востаннє 03.04.2020 Заліщинським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, 
за участю учасників судового провадження:
прокурора    ОСОБА_4 , 
обвинуваченого   ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
23 березня 2026 року за наказом командира військової частини НОМЕР_2 № ?83 (по стройовій частині) військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-снайпера 3 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , як такого, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з моменту призову на військову службу за призовом під час мобілізації у військову частину НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , набув статусу військовослужбовця – особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку – проходження військової служби.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Однак, ОСОБА_3 , будучи особою раніше судимою, вчинив злочин, пов`язаний із незаконним придбанням, носінням та зберіганням боєприпасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
За невстановлених досудовим розслідуванням обставин, місці та часі ОСОБА_3 , діючи умисно, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України №? 576 від 12.10.1992 (далі - Положення), Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №? 622 від 21.08.1998 (далі - Інструкція), не маючи на це відповідного дозволу, придбавбоєприпаси та вибухові пристрої, які зберігав за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .
В подальшому під час проведення обшуку за місцем проживанням ОСОБА_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено:
- 331 патрон із маркування «WMA 20» (330 патронів), «LG 16» (1 патрон), що є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, 5,56 мм, патронами із кулями підвищеної пробивної здатності, призначеними для проведення пострілів з нарізної вогнепальної зброї калібру 5,56+45 (M16, M4 та інші). Патрони виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби;
- 64 патрони з маркувальними позначеннями «S&B 5,56+45 25 (63 патрона), GGG 24 %, 5б» (1 патрон), що є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, 5,56 мм, призначеними для проведення пострілів з нарізної вогнепальної зброї калібру 5,56+45 (M16,M4 та інші). Патрони виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби;
- гранату Ф-1 без запалу та один запал УЗРГ є однією ручною осколковою гранатою. Ручна осколкова граната Ф-1 без запалу та запал УЗГМ-2, що є частинами одного пристрою-ручної осколкової гранати Ф-1. Надані на дослідження предмети поєднуються конструктивно між собою утворюючи при цьому одну ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься і до бойових припасів і до вибухових пристроїв. Предмети були виготовлені промисловим способом та придатні для здійснення вибуху.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому місці, без передбаченого законом дозволу незаконно придбав та за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , зберігав боєприпаси та вибуховий пристрій, які були виявлені та вилучені під час обшуку, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.
Позиція учасників кримінального провадження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, - визнав повністю. Пояснив, що обставини, викладені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Дійсно незаконно придбав та зберігав за місцем проживання боєприпаси та гранату. Просив суворо не карати.
Прокурор  ОСОБА_4 у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Просив обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів, процесуальних витрат та даних, які характеризують особу обвинуваченого. Щодо міри покарання, просив суд призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків на підставі ст. 76 КК України. Також просив вирішити питання речових доказів та судових витрат.
З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, а в учасників процесу та суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат.
Суд з`ясував чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Показання обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Сторони кримінального провадження під час судового розгляду не заявляли клопотання про визнання долучених прокурором доказів недопустимими, відповідно до положень частини третьої статті 89 КПК України.
Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.
Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Кваліфікація дій обвинуваченого судом.
Суд оцінив показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, а тому доходить висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - доведена повністю, а останній вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.
Згідно з вимогами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а тому суд розглянув кримінальне провадження та дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 263 КК України, так як він вчинивнезаконне придбання та зберігання боєприпасів та вибухового пристрою, без передбаченого законом дозволу.
Підстав, відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.
Мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке потрібно призначити обвинуваченому, суд враховує таке.
Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Під час вирішення питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше судимий, є військовослужбовцем, шкодує про вчинене, має зареєстроване місце проживання та сім`ю. Також суд враховує і те, що ОСОБА_3 на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. 
Обставинами, згідно зі ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує: визнання вини, щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, визначених ст. 67 КК України, прокурор не заявив та суд не встановив.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Враховуючи засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину (абзац п`ятий підпункту 4.1); правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям (абзац четвертий підпункту 4.2).
Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Враховуючи вищезазначені положення, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи винного, а також думки прокурора, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виховуючи те, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність своїх дій, є військовослужбовцем та проходить військову службу, брав участь у захисті України від збройної агресії рф, зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження, від якого суттєвих негативних наслідків не настало, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що у цьому конкретному випадку є підстави для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
На думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
На переконання суду цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченої та нейтралізує негативні настанови і позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення, а також є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Мотиви інших рішень. 
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався, клопотань про його обрання не надходило.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у загальному розмірі 10 589,92 грн, за проведення судово-балістичної експертизи у розмірі 1925,44 грн та судової комплексної вибухово-технічної експертизи у розмірі 8 664,48 грн (а.м.к.п. 65, 89).
Питання про долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст.100 КПК України. 
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації або командира військової частини;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації або командира військової частини про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації або командиром військової частини.
Згідно з ч.4 ст.76 КК України, нагляд за ОСОБА_3 , в період дії іспитового строку покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення - на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_3 .
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні у розмірі 10 589 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 92 копійки.
Після набрання вироком законної сили, речові докази:
- магазин до автомата, що визнаний речовим доказом та упакований до сейф-пакету NPU5275408, згідно з даними квитанції від 28.04.2026, упакування ID 3026118452050485, номер книги обліку речових доказів 409, порядковий номер 105, переданий до камери зберігання речових доказів Чернівецького РУП – знищити;
- металеві фрагменти (уламки) ручної гранати Ф-1, що визнані речовим доказом та упаковані до сейф-пакету № 5240114, згідно з даними квитанції від 22.04.2026, упакування ID 3026112564142862, номер книги обліку речових доказів 409, порядковий номер 101, передані до металевого сейфу чергової частини ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області – знищити;
- 331 патрон із маркування «WMA 20» (330 патронів), «LG 16» (1 патрон), калібром 5,56 х 45 та 64 патрони з маркувальними позначеннями S&B 5,56 х45, що визнані речовим доказом та упаковані до сейф-пакету № 3208244, згідно з даними квитанції від 22.04.2026, упакування ID 3026112675732627, номер книги обліку речових доказів 409, порядковий номер 102, передані до металевого сейфу чергової частини ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області – знищити.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. 
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддя	ОСОБА_1