ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року 
м. Київ 

справа № 761/24807/21

провадження № 61-8810св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальна організація «Київмедспецтранс»,
треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунальної організації «Київмедспецтранс» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року у складі судді Романишеної І. П. та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунальної організації «Київмедспецтранс» (далі - КО «Київмедспецтранс»), третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 10 листопада 2020 року о 22 год 52 хв на перехресті вул. Володимирської та бульв. Тараса Шевченка у м. Києві за участі автомобіля «Porsche Panamera», під його керуванням, та автомобіля екстреної швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що закріплений на праві оперативного управління за КО «Київмедспецтранс», під керуванням водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року, залишеною без змін постановоюКиївського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (справа № 761/6579/21).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року, залишеною без змін постановоюКиївського апеляційного суду від 12 травня 2021 року, провадження в адміністративній справі щодо нього було закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (справа № 761/6578/21).

Вказував, що внаслідок недотримання ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП з його вини, належний йому автомобіль «Porsche Panamera» зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 15 березня 2021 року № 2175/21-54, складеного експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Копилом С. В., вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля «Porsche Panamera», номер кузова НОМЕР_2 , 2014 року виписку, становить 1 882 199 грн. Вартість проведення даного експертного дослідження становить 1 853,39 грн.

Вважав, що оскільки ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з КО «Київмедспецтранс» та виконував свої службові обов`язки, то відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обов`язок відшкодувати завдані збитки покладається саме на роботодавця - КО «Київмедспецтранс».

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 1 882 199 грн та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1 853,39 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК»).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з КО «Київмедспецтранс» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 632 180,57 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КО «Київмедспецтранс» та виконував свої службові обов`язки керуючи автомобілем «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу, а тому саме КО «Київмедспецтранс» на підставі частини першої статті 1172 ЦК України є особою, відповідальною за відшкодування шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП.

Визначаючи розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт, визначений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким був застрахований належний КО «Київмедспецтранс» автомобіль, тому розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідача становить 632 180,57 грн, із розрахунку різниці вартості автомобіля до ДТП та вартістю автомобіля після пошкодження, за виключенням суми страхової виплати, передбаченої полісом.

Районний суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1  у межах ліміту страхової виплати, оскільки задоволення вимог про відшкодування збитків з винуватця ДТП, який є застрахованою особою, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП та, з урахуванням того, що транспортний засіб залишається у власності та вільному розпорядженні позивача, а також ураховуючи ліміт відповідальності страховика, не можна визнати обґрунтованим, а покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на відповідача, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Суди взяли до уваги наданий позивачем висновок автотоварознавчого дослідження від 15 березня 2021 року № 2175/21-54, складений експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Копилом С. В., відхиливши доводи відповідача про те, що він є неналежним доказом, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, так як зазначений висновок було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, вказаний висновок не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи, а особа, яка його виконувала, має кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», стаж експертної роботи з 2018 року, тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються. Крім того, у випадку незгоди з визначеною сумою матеріальних збитків, відповідач не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про проведення у справі відповідної судової експертизи.

Районний суд відхилив висновок експертів за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 22 серпня 2023 року № 17777/23-54, оскільки при складанні вказаного висновку експерти особисто не оглядали пошкоджений автомобіль, а використовували інформацію, яка містилася у матеріалах вказаної справи, тому калькуляція відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу була складена з урахуванням номенклатури тільки тих складових, яких можливо визначити характер та ступінь пошкоджень по наявних на кольорових фотознімках станом та в цінах на дату ДТП, тобто які саме елементи були пошкоджені, характер пошкодження, а також вид ремонтної операції судовим експертом особисто не оцінювалися, й останній не вирішував та не обґрунтував, які з елементів підлягають ремонту чи заміні у повному обсязі. Натомість при складанні висновку автотоварознавчого дослідження від 15 березня 2021 року № 2175/21-54 експерт 19 лютого 2021 року особисто оглянув автомобіль «Porsche Panamera», зробив фотознімки автомобіля, здійснив опис пошкоджень.

Суди відхилили посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не мав права експлуатувати транспортний засіб без державної реєстрації права власності та без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на час ДТП не був законним володільцем і правомірним користувачем автомобіля «Porsche Panamera», зазначивши, що відсутність державної реєстрації транспортного засобу позивача (на момент настання ДТП) не спростовує факт перебування у його власності автомобіля, а також не позбавляє права на відшкодування завданої майнової шкоди.

Апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв подані позивачем докази поза межами процесуальних строків та за відсутності доказів направлення їх учасникам справи, оскільки протокольною ухвалою районного суду від 22 грудня 2021 року відповідь на відзив на позовну заяву було залишено без розгляду, а питання щодо документів, які були долучені до відповіді на відзив, судом у судовому засіданні не вирішувалося. Проте суд не обґрунтовував свої висновки на доданих до відповіді на відзив документах, які підтверджують придбання позивачем транспортного засобу «Porsche Panamera», номер кузова НОМЕР_2 , його реєстрацію у митній службі та сплату митних платежів, оскільки предметом позову є відшкодування майнової шкоди в результаті ДТП, яка сталося з вини працівника КО «Київмедспецтранс».

При цьому суди посилалися на відповідну практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі КО «Київмедспецтранс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У липні 2025 року касаційна скарга КО «Київмедспецтранс»надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 липня 2025 року клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено; поновлено КО «Київмедспецтранс» строк на касаційне оскарження судового рішення, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі; витребувано цивільну справу із суду першої інстанції; відмовлено у задоволенні клопотання заявника про зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції; роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У листопаді 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга КО «Київмедспецтранс» мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позову  ОСОБА_1 .

Вказує, що відповідно до протоколу створення та перевірки кваліфікованого удосконаленого електронного підпису (дата перевірки - 10 липня 2025 року) постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року було підписано тільки суддею Київського апеляційного суду Рейнарт І. М. решта суддів колегії апеляційного суду відповідну постанову не підписали, що є підставою для обов`язкового скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.

Зазначає, що незважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів належного набуття позивачем права власності або законності володіння автомобілем «Porsche Panamera», такі факти були встановлені судом першої інстанції на підставі доказів, подані представником позивача поза межами встановлених судом строків, за відсутності доказів їх належного відправлення відповідачу та були залишені без розгляду відповідними протокольними ухвалами. Апеляційний суд вказаних порушень суду першої інстанції не усунув, залишивши оскаржуване рішення районного суду без змін.

Вважає, що взятий до уваги судами висновок експерта від 15 березня 2021 року № 2175/21-54 щодо визначення розміру матеріального збитку є неналежним доказом, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та у вказаному висновку не зазначено про те, що він був підготовлений для подання суду.

На думку заявника, суди безпідставно проігнорували доведені обставини грубої необережності потерпілого, а саме керування ОСОБА_1 незареєстрованим у встановленому порядку транспортним засобом, з використанням номерних знаків, які не належать цьому транспортному засобу, а також без підтвердження законності володіння або користування ним, що є підставою для зменшення розміру шкоди відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень КО «Київмедспецтранс» вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 904/684/18, від 15 грудня 2021 року у справі № 910/15946/20, від 21 вересня 2022 року у справі № 903/962/22, від 24 жовтня 2022 року у справі № 908/1092/21, від 20 червня 2023 року у справі № 924/588/20, від 26 квітня 2024 року у справі № 910/16784/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також КО «Київмедспецтранс» зазначає про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 листопада 2020 року о 22 год 52 хвна перехресті вул. Володимирської та бульв. Тараса Шевченка у м. Києві за участі автомобіля «Porsche Panamera», не зареєстрованому у встановленому порядку, номер кузова НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобіля екстреної швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що закріплений на праві оперативного управління за КО «Київмедспецтранс», під керуванням водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з КО «Київмедспецтранс», сталася ДТП, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року, залишеною без змін постановоюКиївського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження в адміністративній справі закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (справа № 761/6579/21).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року, залишеною без змін постановоюКиївського апеляційного суду від 12 травня 2021 року, провадження в адміністративній справі щодо  ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (справа № 761/6578/21).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeot», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 7882942 від 07 травня 2020 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн, франшиза - 0 грн.

24 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УПСК» іззаявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 15 березня 2021 року № 2175/21-54, складеного експертом Київського науково-дослідного інститут судових експертиз Копилом С. В., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsche Panamera», 2014 року випуску, станом на дату ДТП (10 листопада 2020 року) становить 1 882 199 грн. Факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових, матеріалів, тощо.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Porsche Panamera GTS», 2014 року випуску, станом на дату ДТП (10 листопада 2020 року) становить 1 506 676,20 грн з ПДВ.

Ринкова вартість залишків транспортного засобу «Porsche Panamera GTS», 2014 року випуску, після його пошкодження внаслідок ДТП станом на дату ДТП (10 листопада 2020 року) становить 744 495,63 грн. Факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових, матеріалів, тощо.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 22 серпня 2023 року № 17777/23-54 вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Porsche Panamera GTS», номер кузова НОМЕР_2 , яка мала місце 10 листопада 2020 року за участю автомобіля «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП складає 1 690 178,95 грн з ПДВ.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга КО «Київмедспецтранс» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), чинним на час виникнення спору, та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону № 1961-IV визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі, шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. 

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Отже, шкода (у тому числі, моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

При цьому під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (див: постанову Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

Установивши, що на момент вчинення ДТП  ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КО «Київмедспецтранс» та на відповідній правовій підставі керував автомобілем «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,що належить відповідачу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що саме КО «Київмедспецтранс» відповідно до вимог частини першої статті 1172 ЦК України є особою, відповідальною за відшкодування шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,застрахована у ПрАТ «УПСК», проте розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що обсяг відповідальності КО «Київмедспецтранс» обмежений різницею вартості автомобіля до ДТП та вартістю автомобіля після пошкодження, за виключенням суми страхової виплати, передбаченої полісом.

Положеннями статті 30 Закону № 1961-IV визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження та складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Подібні зроблені Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15, від 31 березня 2021 року у справі № 127/19300/17, від 26 жовтня 2022 року у справі № 203/2064/19.

Ураховуючи те, що висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 15 березня 2021 року № 2175/21-54 визначено,що відновлювальний ремонт пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу «Porsche Panamera», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , є економічно необґрунтованим, суди правильно вважали, що розмір завданого матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню позивачу, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за виключенням суми страхової виплати, передбаченої полісом, та становить 632 180,57 грн.

Доводи касаційної скарги на те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 15 березня 2021 року № 2175/21-54, складений експертом Київського науково-дослідного інститут судових експертиз Копилом С. В. на замовлення ОСОБА_1 , є неналежним і недопустимим доказом, є помилковими.

У частині шостій статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно із частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Зазначений висновок було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, указаний висновок не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи, а особа, яка його виконувала, має кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», стаж експертної роботи з 2018 року, тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20), від 18 квітня 2024 року у справі № 701/453/21 (провадження № 61-10931св23), на які правильно посилався суд апеляційної інстанції відхиляючи аналогічні доводи апеляційної скарги КО «Київмедспецтранс».

Крім того, у випадку незгоди із визначеною сумою матеріальних збитків, відповідач не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про проведення у справі відповідної судової експертизи.

Також не заслуговують на увагу посилання касаційної скарги на те, що позивач не мав права експлуатувати транспортний засіб без належної державної реєстрації права власності та без полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів та на час ДТП не був законним володільцем і правомірним користувачем вказаного транспортного засобу, оскільки у цій справі суди виходили із правомірності набуття  ОСОБА_1 права власності на автомобіль «Porsche Panamera», 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .
Верховний Суд погоджується із такими висновками, оскільки відповідачем не була спростована правомірність володіння позивачем транспортним засобом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що відсутність державної реєстрації транспортного засобу на момент настання ДТП не спростовує факт перебування у його власності автомобіля, а також не позбавляєОСОБА_1 права на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази та надали їм належну оцінку (частина третя статті 89 ЦПК України).

Доводи заявника у поданій касаційній скарзі щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 904/684/18, від 15 грудня 2021 року у справі № 910/15946/20, від 21 вересня 2022 року у справі № 903/962/22, від 24 жовтня 2022 року у справі № 908/1092/21, від 20 червня 2023 року у справі № 924/588/20, від 26 квітня 2024 року у справі № 910/16784/21, є безпідставними, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. 

Верховний Суд вважає безпідставними посилання касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.
Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.
До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.
Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення (частина перша статті 199 ЦПК України).

Установивши, що позивач подав відповідь на відзив з порушенням правил, визначених частинами третьою - п`ятою статті 178 ЦПК України, суд першої інстанції протокольною ухвалою від 22 грудня 2021 року обґрунтовано залишив її без розгляду (том 1, а. с. 239 зворот).

При цьому посилання районного суду в оскаржуваному судовому рішенні на додані до відповіді на відзив докази не спростовують висновків суду по суті спору, вказане не призвело до неправильного вирішення справи, а судове рішення не може бути скасованим з формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги КО «Київмедспецтранс» про те, що електронний примірник оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 205 року не підписаний електронними підписами усього складу суду, підлягають відхиленню, оскільки згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 травня 2025 року у справі № 753/12715/23 (провадження № 61-3603св25), від 18 березня 2026 року у справі № 754/6034/22 (провадження № 61-8811св25) зазначене не є підставою для обов`язкового скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, так як паперовий текст цього судового рішення підписаний всім складом суду (том 3, а. с. 206 зворот).

Судами під час розгляду справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права, як і не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідні доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, а тому відхиляються Верховним Судом. Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунальної організації «Київмедспецтранс» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 рокута постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк