ОКРЕМА ДУМКА
судді Великої Палати Верховного Суду І.В. Ткача 
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2026 року 
у справі № 990/65/25 (провадження № 11-139заі26)

Короткий зміст справи
Указом Президента України від 28 грудня 2010 року № 190/2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Господарського суду Харківської області строком на п`ять років.

Рішенням Комісії від 28 січня 2016 року № 7/зп-16 призначено первинне кваліфікаційне оцінювання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 та рішенням від 17 березня 2016 року № 64/ко-16 визнано суддю таким, що не підтвердив можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді, відсторонено від здійснення правосуддя до проходження ним повторного кваліфікаційного оцінювання та направлено до Національної школи суддів України для проходження перепідготовки.

Рішенням ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1.

В межах кваліфікаційного оцінювання до Комісії надійшов висновок ГРД про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 20 вересня 2019 року, на спростування якого суддею надано письмові пояснення, які були прийняті та враховані Комісією.

За результатами кваліфікаційного оцінювання ВККС у складі колегії 23 вересня 2019 року ухвалено рішення № 811/ко-19 про визнання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1. таким, що відповідає займаній посаді. У резолютивній частині рішення вказано, що воно набирає чинності в порядку, визначеному абзацом третім підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 7 листопада 2019 року, припинено повноваження членів ВККС.
Рішенням ВРП від 17 грудня 2020 року № 3497/0/15-20 Президентові України внесено подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Харківської області.

01 червня 2023 року було сформовано повноважний склад ВККС та рішенням від 20 липня 2023 року № 34/зп-23 з метою продовження процедур оцінювання, передбачених Законом № 1402-VIII, здійснено повторний автоматизований розподіл справ між членами Комісії стосовно осіб, п`ятирічний строк призначення яких на посаду судді закінчився.

Згідно з протоколом повторного розподілу між членами Комісії від 25 липня 2023 року доповідачем у справі щодо судді ОСОБА_1 визначено члена Комісії ОСОБА_2 

10 червня 2024 року до Комісії надійшов висновок ГРД про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 8 червня 2024 року.

Рішенням ВККС у пленарному складі від 16 грудня 2024 року № 234/ко-24 визнано суддю Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді. Внесено подання до ВРП про звільнення судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 із займаної посади.

Не погодившись із діями Комісії щодо проведення 16 грудня 2024 року пленарного засідання та прийнятим рішенням № 234/ко-24, позивач звернувся з цим позовом до Верховного Суду.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 9 березня 2026 року позов задовольнив. Визнав протиправними дії Комісії щодо продовження кваліфікаційного оцінювання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 . Визнав протиправним і скасував рішення ВККС від 16 грудня 2024 року № 234/ко-24 про визнання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді та внесення подання до ВРП про звільнення судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 з посади.
Суд першої інстанції виходив із того, що процедура кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1. на відповідність займаній посаді набула статусу завершеної після ухвалення ВККС рішення від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19 та подальшої його реалізації шляхом прийняття ВРП рішення від 17 грудня 2020 року № 3497/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Господарського суду Харківської області.

ВККС не погодилася з ухваленим судом рішенням та звернулася до Великої Палати Верховного Суду (далі також - Велика Палата) з апеляційною скаргою, у якій, просить його скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування апеляційної скарги Комісія доводить, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, і неправильно застосував абзац другий частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII, оскільки не врахував того, що дії Комісії, спрямовані на закінчення кваліфікаційного оцінювання позивача займаній посаді судді, здійснено на виконання пункту 3 резолютивної частини рішення ВККС від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19, тому висновок суду першої інстанції про повторність кваліфікаційного оцінювання, яке Комісія проводить щодо позивача, є помилковим.

Основні мотиви, викладені в постанові Великої Палати 

Велика Палата постановою від 11 червня 2026 року апеляційну скаргу ВККС залишила без задоволення, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 березня 2026 року у справі № 990/65/25 - без змін.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що повноваженнями щодо внесення подання про призначення судді на посаду ВРП наділена на підставі статті 131 Конституції України.

Водночас відповідно до абзацу шостого пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя, призначений на посаду строком на п`ять років до набрання чинності Законом № 1401-VIII, повноваження якого припинилися із закінченням строку, на який його було призначено, може бути призначений на посаду за поданням ВРП за умови підтвердження відповідності цій посаді згідно з підпунктами 2 та 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Таким чином, ВРП уповноважена внести Президенту України подання про призначення на посаду судді, призначеного на посаду строком на п`ять років до набрання чинності Законом № 1401-VIII, виключно за умови, що за результатами кваліфікаційного оцінювання такий суддя підтвердив свою відповідність цій посаді.
Натомість у разі відсутності прийнятого уповноваженим органом (ВККС) за результатами кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді рішення про визнання його таким, що відповідає цій посаді, ВРП не має повноважень розглядати питання про внесення Президентові України подання про призначення такого судді на посаду.

За змістом пояснювальної записки до Закону № 679-ІХ, підставою його прийняття була необхідність збереження рівномірного навантаження в окремих місцевих судах загальної юрисдикції, які неприйнятно тривалий термін здійснювали судочинство з великим навантаженням через брак фактично працюючих суддів, що призводило до затягування розгляду справ, порушення прав громадян на доступ до правосуддя, а також підриву авторитету судової влади в Україні.

Велика Палата в постанові від 03 липня 2025 року у справі № 990/383/24, обставини в якій є подібними до тих, що склалися в розглядуваній справі, виснувала, що згідно з метою Закону № 679-ІХ та змістом підпункту 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, а також пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII законодавець, прагнучи вирішити нагальне питання забезпечення штатів місцевих судів загальної юрисдикції фактично працюючими суддями, тимчасово - на час відсутності повноважного складу ВККС - наділив ВРП повноваженнями щодо внесення Президенту України подань про призначення на посаду суддів, призначених на посаду строком на п`ять років або обраних суддями безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, без рекомендації чи подання ВККС.

Разом з тим незмінною залишилася умова внесення ВРП подання, визначена пунктом 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, а саме підтвердження зазначеними суддями їхньої відповідності займаній посаді за результатами кваліфікаційного оцінювання згідно з підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

З урахуванням зазначеного, керуючись власною оцінкою обставин, пов`язаних із кандидатурою судді ОСОБА_1 , у тому числі тих, які наведені у висновку ГРД, ВРП дійшла висновку про відсутність обґрунтованого сумніву щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з призначенням його на посаду судді. За результатами розгляду наявних у розпорядженні ВРП матеріалів, зокрема суддівського досьє, вона не встановила обставин, які відповідно до закону могли б бути підставою для відмови у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Харківської області.

ВРП, реалізуючи свої повноваження згідно зі статтею 131 Конституції України, абзацом шостим пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII та підпунктом 3 пункту 2 розділу II Закону № 679-IX прийняла рішення № 3497/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Харківської області. Зазначене рішення ВРП не оскаржувалося, не скасоване та є чинним.

Таким чином, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для внесення ВРП Президентові України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, є підтвердження його відповідності цій посаді за результатом кваліфікаційного оцінювання, та з огляду на чинність рішення ВРП № 3497/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Харківської області Велика Палата висновує, що процедура кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 , яка передбачена підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, завершилася.

Отже, із прийняттям ВРП рішення № 3497/0/15-20 вичерпало свою дію фактом виконання (реалізації) рішення ВККС від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19, яким визнано суддю Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді, та яке є індивідуальним актом.

На підставі викладеного Велика Палата констатувала, що процедура кваліфікаційного оцінювання щодо позивача завершилася реалізацією рішення ВККС від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19, яким визнано суддю Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді.

Велика Палата наголосила, що за наведеного в цій постанові правового регулювання та встановлених у справі обставин процедура оцінювання відповідності займаній посаді щодо судді ОСОБА_1 набула статусу завершеної, відтак він цілком правомірно очікував, що його гарантоване статтею 8 Конвенції право на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії судді не зазнаватиме втручання, зокрема у спосіб призначення ВККС у пленарному складі його кваліфікаційного оцінювання після прийняття ВРП рішення про внесення Президентові України подання про призначення його на посаду судді Господарського суду Харківської області.

Велика Палата також наголосила, що межі дискреції ВККС у процедурі оцінювання судді на відповідність займаній посаді не є неосяжними та повинні здійснюватись із дотриманням вимог частини другої статті 19 Конституції України, зокрема в аспекті зобов`язання діяти на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене Велика Палата виснувала, що спірне рішення ВККС прийняла поза межами процедури кваліфікаційного оцінювання, визначеної Законом № 1402- VIII з урахуванням підпункту 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ, що є самостійною та достатньою підставою для визнання цього рішення протиправним та погодилася з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Підстави і мотиви для висловлення окремої думки

Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. 

З наведеними висновками Великої Палати та прийнятим за результатами розгляду рішенням не погоджуюся з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок і вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII проведення кваліфікаційного оцінювання належить до повноважень ВККС.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402- VIII (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.

Відтак, на мою думку, порядок (процедура), за яким має бути проведено таке оцінювання, визначений Законом № 1402-VIII, на що є пряма вказівка в зазначеній нормі. Інших норм, ніж норми глави 1 розділу V, які б установлювали порядок оцінювання судді, в Законі № 1402-VIII немає.

Згідно із частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді. 

Законом № 1798-VIII частину першу статті 88 Закону № 1402-VIII доповнено абзацом другим, згідно з яким якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Комісія може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Аналіз статті 131 Конституції України, статей 92, 93 Закону № 1402-VIII дає підстави стверджувати, що жоден інший орган чи установа не уповноважені здійснювати конституційні функції добору та оцінювання суддів, у тому числі ВРП, яка відповідно до пунктів 1, 8 частини першої статті 131 Основного Закону України вносить подання про призначення судді на посаду, ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого.

Отже, саме ВККС є єдиним органом державної влади, на який покладено конституційну функцію зі здійснення оцінювання суддів зі збереженням їх єдиного статусу.

Єдиний статус судді передбачає не тільки однакові гарантії, але й однакову відповідність усіх суддів критеріям професійної етики та доброчесності.

Таким чином, Комісія була зобов`язана розглянути у пленарному складі питання щодо підтримки її рішення, ухваленого у колегіальному складі, про відповідність судді ОСОБА_1. займаній посаді для завершення процедури кваліфікаційного оцінювання.

20 червня 2020 року набрав чинності Закон № 679-IX, згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого ВРП у період відсутності повноважного складу ВККС ухвалює без рекомендації чи подання ВККС рішення про:
1) відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації та про дострокове закінчення відрядження судді;
2) переведення судді відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а в разі закінчення у такого судді п`ятирічного строку повноважень - внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді до суду, визначеного в рекомендації ВККС про переведення, якщо до набрання чинності цим Законом такий суддя пройшов кваліфікаційне оцінювання в порядку, передбаченому законом;
3) внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності цим Законом колегією Комісії було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді;
4) внесення Президенту України подання про призначення судді у відставці до суду тієї самої спеціалізації та не вищого рівня (крім Верховного Суду) на підставі заяви такого судді, якщо до набрання чинності цим Законом такий суддя пройшов кваліфікаційне оцінювання в порядку, передбаченому законом;
5) внесення змін до порядку відрядження судді до іншого суду тієї самої спеціалізації.
Набрання чинності зазначеними положеннями Закону № 679-ІХ стало підставою для ухвалення ВРП рішення від 17 грудня 2020 року № 3497/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Харківської області на підставі рішення ВККС у складі колегії за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1

Відповідно до пояснювальної записки проєкту Закону № 679-ІХ його прийняття було обґрунтовано необхідністю збереження рівномірного навантаження в окремих місцевих судах загальної юрисдикції, які неприйнятно тривалий термін здійснюють судочинство з великим навантаженням через брак фактично працюючих суддів, пов`язаного, в тому числі, безпосередньо з початком формування нового складу ВККС та, як наслідок, скасування оголошеного Комісією конкурсу на переведення суддів та скасуванням у судовому порядку конкурсів на зайняття вакантних посад суддів, а відповідно і відтермінуванням вказаних процедур на невизначений термін.

Зі змісту зазначеної пояснювальної записки, а також з аналізу, зокрема, положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ можна дійти висновку, що сфера його регулювання не охоплювала процедури кваліфікаційного оцінювання, зокрема не змінювала встановленого законом порядку його проведення, порядку ухвалення рішення Комісією і набрання ним чинності, відтак незмінною залишилася умова щодо необхідності його завершення в разі прийняття відповідного рішення ВККС у складі колегії (про розгляд Комісією у пленарному складі питання щодо підтримки рішення про відповідність займаній посаді), яка є єдиним органом державної влади, на який покладено конституційну функцію зі здійснення кваліфікаційного оцінювання суддів.

Формулювання у підпункті 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ «колегією ВККС було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді» не змінило приписів частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII, які стосуються наслідків подання висновку ГРД про те, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, та відповідно й порядку набрання чинності рішенням колегії ВККС у такому випадку. 

Приписи абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIIІ у цьому контексті передбачають, що ВККС ухвалює рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді у пленарному складі; аналогічним чином ВККС зобов`язана діяти й під час оцінювання судді з підстави, встановленої пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ.

З урахуванням наведених мотивів, вбачається, що зміни, які внесені Законом № 679- ІХ, не вплинули на обов`язковість завершення процедури кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді, яку у фактично спірних правовідносинах Комісія не закінчила, оскільки після ухвалення колегією Комісії рішення про її відповідність займаній посаді, за наявності висновку ГРД про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики, пленарним складом Комісії не було розглянуто питання про підтримання такого рішення не менше ніж одинадцятьма її членами.

З огляду на зазначені висновки не можу погодитись з висновком Великої Палати Верховного Суду про завершення процедури кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1. після прийняття рішення ВРП про внесення Президентові України подання про призначення на посаду судді без розгляду у пленарному складі ВККС питання підтримки її рішення, ухваленого у колегіальному складі, як це визначено рішенням Комісії від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19.

З урахуванням наведеного вище, на моє переконання, дії ВККС щодо відновлення кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1. після ухвалення рішення ВРП про внесення Президентові України подання про його призначення є правомірними.

Крім того, наголошую, що після відновлення кваліфікаційного оцінювання щодо визнання судді таким, що відповідає займаній посаді, стосовно якого рішення колегії ВККС не набрало чинності у зв`язку з надходженням висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності, Комісія у пленарному складі ухвалює одне з таких рішень:
1) про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді (відповідність судді займаній посаді) - після ухвалення такого рішення за правилами, передбаченими Законом № 1402-VIII, процедура кваліфікаційного оцінювання завершується без надання рекомендації ВРП про призначення, що підтверджується численною практикою ВККС (фактично йдеться про підтримку позитивного для судді рішення колегії Комісії її пленарним складом), зокрема рішеннями: від 14 листопада 2023 року № 7/ко-23 та № 9/ко-23, від 14 грудня 2023 року № 50/ко-23, від 21 грудня 2023 року № 79/ко-23 та рішеннями про відповідність судді займаній посаді від 26 лютого 2024 року № 62/ко-24, від 26 лютого 2024 року № 63/ко-24, від 22 квітня 2024 року № 85/ко-24, від 13 січня 2025 року № 4/ко-25, 16 січня 2024 року № 11/ко-24, 10 лютого 2025 року № 17/ко-25;
2) про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді (невідповідність судді займаній посаді та внесення подання до ВРП про звільнення судді з посади) - якщо рішення не підтримано одинадцятьма членами Комісії. 

Тобто в першому випадку процедура кваліфікаційного оцінювання судді завершується рішенням пленарного складу Комісії без жодного долучення до цієї процедури ВРП.

Щодо другого випадку та обсягу участі ВРП у цій процедурі варто зазначити, що Законом № 3511-IХ розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402- VIII доповнено пунктом 201, згідно з яким якщо ВРП відмовлено в задоволенні подання ВККС про звільнення судді у зв`язку з його невідповідністю займаній посаді, суддя вважається таким, чию відповідність займаній посаді не оцінено відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. У такому разі оцінювання відповідності такого судді займаній посаді продовжується ВККС у пленарному складі зі стадії, що визначена ВРП у рішенні про відмову в задоволенні подання про звільнення такого судді. Якщо ВРП не визначено таку стадію, оцінювання продовжується зі стадії, визначеної ВККС, з урахуванням мотивів рішення ВРП про відмову в задоволенні подання про звільнення такого судді, включаючи рішення, прийняті ВРП до набрання чинності Законом № 3511-IХ. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.

Рішенням ВККС від 11 січня 2024 року № 4/зп-24 «Про внесення змін до Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (в редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23)» доповнено пункт 58 параграфа 7 розділу І підпунктом 58.14-1, відповідно до якого Комісія у пленарному складі продовжує кваліфікаційне оцінювання судді, якщо ВРП було відмовлено в задоволенні подання ВККС про звільнення судді у зв`язку з його невідповідністю займаній посаді. 

Відтак, ВРП не зв`язана своїм попереднім рішенням, прийнятим у порядку Закону № 679-ІХ, оскільки останнє приймалось на підставі рішення колегії Комісії, яке не завершило процедуру кваліфікаційного оцінювання без його підтвердження пленарним складом Комісії. 

Отже, саме ВККС наділена повноваженнями на проведення кваліфікаційного оцінювання суддів, яке у встановлених законом випадках остаточно завершується рішенням Комісії, прийнятим у пленарному складі, а Закон № 679-ІХ не наділяв такою компетенцією (навіть тимчасово) ВРП.

Також, помилковими є висновки Великої Палати щодо можливості задоволення позову про скасування рішення ВККС окремо без рішення ВРП, оскільки це суперечить усталеній та послідовній судовій практиці в цій категорії спорів.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією (частина восьма цієї статті).

Аналізуючи положення частини восьмої статті 101 Закону 
№ 1402-VIII, можна зазначити, що буквальне тлумачення цієї норми дає підстави застосовувати її як норму, яка встановлює порядок оскарження рішення ВККС стосовно (з приводу) надання рекомендації, тобто як про надання рекомендації, так і про відмову в ній.

Водночас таке рішення можна оскаржити, але за обов`язкових умов - коли буде ухвалене рішення за відповідною рекомендацією та разом з таким рішенням.

Установлення законом таких умов не обмежує право на оскарження рішень ВККС, а робить раціональною можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії з рекомендацією буде актуалізоване через рішення ВРП - органу, який за законом уповноважений розглядати рішення з рекомендацією й ухвалювати за нею відповідне рішення. 

Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання, викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.

До того ж рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є на цьому етапі кваліфікаційного оцінювання підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.

Оскільки процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС щодо здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є фактично частиною кваліфікаційного провадження.

Отже, визначальними та остаточними висновками у межах кваліфікаційного оцінювання щодо підтвердження або непідтвердження суддею здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді є саме висновки ВРП, які можуть спричиняти настання певних правових наслідків для судді, а не рішення ВККС, яке власне має рекомендаційний характер для ВРП.

Зважаючи на наведене правове регулювання, а також на статус та повноваження ВРП та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, наголошую, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. У протилежному випадку дублюються функції щодо його перегляду Верховним Судом та ВРП, що є неприпустимим з огляду на дискреційні повноваження ВРП щодо висновку про відповідність судді займаній посаді.

З огляду на послідовність (стадійність) ухвалення остаточного рішення за результатом кваліфікаційного оцінювання судовий контроль слід здійснювати щодо остаточного рішення, яке уповноважена ухвалювати ВРП.

На час звернення ОСОБА_1 до суду рішення ВРП за відповідною рекомендацією ВККС щодо нього не було ухвалено.

Отже, оскаржувати рішення ВККС, ухвалене за наслідком кваліфікаційного оцінювання судді, можна лише разом (спільно) з остаточним рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією ВККС.

Відтермінування дати оскарження до адміністративного суду рішення ВККС із рекомендацією про звільнення судді із займаної посади не є обмеженням чи іншим проявом порушення права судді на доступ до суду, оскільки віддалення моменту звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення Комісії з негативним для судді поданням про звільнення з посади само по собі ніяк не заперечує (не робить неможливим) права на доступ до суду.

Таким чином, спірне рішення Комісії не може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду з підстав, наведених у цій окремій думці.

Така позиція відповідає усталеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема (але не виключно), у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 9901/23/19, від 11 липня 2024 року у справі № 990/14/24, від 07 листопада 2024 року у справі № 990/115/24, від 07 листопада 2024 року у справі № 990/69/24, від 27 лютого 2025 року № 990/127/24 [у цих справах предметом оскарження також є рішення ВККС, ухвалені у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді], згідно з якою звернення до суду за захистом порушеного права можливе у разі, коли рішення ВККС із рекомендацією щодо судді буде актуалізоване через рішення органу, який за законом має право розглядати подану рекомендацію та ухвалювати за нею відповідне остаточне рішення. Оскарження рішення ВККС має відбуватись разом з остаточним рішенням, ухваленим ВРП за відповідною рекомендацією.

За викладених вище обставин, зокрема того, що предметом позовних вимог у цій справі було визнання протиправним рішення ВККС без остаточного рішення, ухваленого ВРП за відповідною рекомендацією, та за наведеного правового регулювання вважаємо, що наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки звернення позивача є передчасним та не може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду з підстав, наведених у цій окремій думці.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду мала частково задовольнити апеляційну скаргу ВККС, скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 березня 2026 року у справі № 990/65/25 про задоволення позову з ухваленням нового рішення - про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправними дій та скасування рішення.

Суддя І.В. Ткач