ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/33027/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 в адміністративній справі №160/33027/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
19.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №104350011004 від 07.08.2025 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пенсійного страхового стажу ОСОБА_1 період проходження виробничої практики в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 18.05.1988 р. по 07.03.1989 р. по архівній довідці від 07.07.2025 р. №05-07/662;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пенсійного страхового стажу період роботи з 01.12.1994 р. по 31.12.1995 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.02.1989 р.;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення із заявою, а саме з 31.07.2025 р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №104350011004 від 07.08.2025 р.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пенсійного страхового стажу ОСОБА_1 період проходження виробничої практики в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 18.05.1988 р. по 07.03.1989 р. по архівній довідці від 07.07.2025 р. №05-07/662.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пенсійного страхового стажу період роботи з 01.12.1994 р. по 31.12.1995 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.02.1989 р.;
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.07.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що останнім правомірно не взято до уваги період проживання або роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 18.05.1988 по 07.03.1989 по архівній довідці від 07.07.2025 № 05-07/662 в період проходження виробничої практики, оскільки невірно зазначено ім`я по батькові. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.12.1994 по 31.12.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.02.1989, оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, 31.07.2025 ОСОБА_1 звернулася із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, подавши необхідні документи.
07.08.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву ОСОБА_1 від 31.07.2025 та прийнято рішення №104350011004 яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки завявник станом на 01.01.1993 не прожив 4 роки у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що архівною довідкою від 07.07.2025 №05-07/662, яка видана архівним відділом Вишгородської районної військової адміністрації, підтверджується період проходження практики позивача з 18.05.1988 по 07.03.1989 в зоні посиленого радіоекологічного контролю. Вказано, що записами трудової книжки серії НОМЕР_2 в повній мірі підтверджується трудова діяльність позивача у спірний період, з огляду на що період роботи позивача з 01.12.1994 по 31.12.1995 має бути зарахований до її страхового стажу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).
Згідно з положеннями статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, а в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі № 796-ХІІ, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.
Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені у статті 55 Закону №796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт постійного проживання чи роботи в цій зоні станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Як видно з матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії були висновки відповідача про те, що позивач станом на 01.01.1993 не прожила 4 роки у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
Так, відповідачем не взято до уваги період проживання або роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 18.05.1988 по 07.03.1989 по архівній довідці від 07.07.2025 № 05-07/662 в період проходження виробничої практики, оскільки невірно зазначено ім`я по батькові. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.12.1994 по 31.12.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.02.1989, оскільки відсутня печатка при звільненні з роботи.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30.06.2025 №1492, яка надана виконавчим комітетом Вишгородської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована була за адресою з 01.06.1989 по 07.10.1999: АДРЕСА_1 , а з 07.10.1999 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно архівної довідки від 07.07.2025 №05-07/662, яка видана архівним відділом Вишгородської районної військової адміністрації, ОСОБА_2 , учень Бурштинського СПТУ №20, зарахована для проходження виробничої практики з 18.05.1988 по 07.03.1989 продавцем овочів до магазину №25 (наказ від 17.05.1988 №70-к).
В наведеній довідці ім`я позивача зазначено російською мовою та відповідає імені позивача українською мовою. 
В свою чергу, в наведениц період місто Вишгород було віднесене до зони посиленого радіологічного контролю.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що архівною довідкою від 07.07.2025 №05-07/662, яка видана архівним відділом Вишгородської районної військової адміністрації, підтверджується період проходження практики позивача з 18.05.1988 по 07.03.1989 в зоні посиленого радіоекологічного контролю.
Що стосується правомірності зобов`язання відповідача зарахувати до пенсійного страхового стажу період роботи з 01.12.1994 р. по 31.12.1995 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.02.1989, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Як видно з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 27.02.1989, в останній містяться наступні записи:
- 01.12.1994 зарахована продавцем овочів III категорії за переведенням із ТЗОП “Вишгород” в ТЗОП “Нива” на підставі наказу №2-к від 01.12.1994 (запис №8);
- 31.12.1995 звільнена по переводу в КТВП “Нива” ст. 35 п.5и КЗпП України на підставі наказу №104 від 31.12.1995 (запис №9).
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17, які враховуються судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що записами трудової книжки серії НОМЕР_2 в повній мірі підтверджується трудова діяльність позивача у спірний період, з огляду на що період роботи позивача з 01.12.1994 по 31.12.1995 має бути зарахований до її страхового стажу.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 в адміністративній справі №160/33027/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.В. Шлай