ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/3046/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючий, Васьковського О.В., Огородніка К.М.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу
ОСОБА_1 

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду 
від 04.02.2026
у складі колегії суддів: Богатиря К.В., - головуючий, Поліщук Л.В., Таран С.В.,

у справі за заявою
ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІІР Україна"
про відкриття провадження у справі про банкрутство, -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст руху справи
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржник) звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БІІР Україна" (далі - ТОВ "БІІР Україна").
2. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "БІІР Україна" за заявою ОСОБА_1 .
3. 01.10.2025 на адресу Господарського суду Одеської області надійшла заява ТОВ "БІІР Україна" від 29.09.2025, в якій товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІІР Україна" витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн за надання правової допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції.
Короткий зміст ухвали місцевого суду
4. Додатковою ухвалою Господарського суду Одеської області 06.10.2025 заяву ТОВ "БІІР Україна" від 29.09.2025 задоволено частково; 
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "БІІР Україна" 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу; 
у задоволенні решти заяви ТОВ "БІІР Україна" від 29.09.2025 відмовлено.
5. Суд першої інстанції врахував особливості провадження, значення розгляду справи для сторін, а також час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг - підготовка процесуальних документів та участь у двох судових засіданнях), та дійшов висновку, що відшкодуванню та стягненню з ОСОБА_1 підлягають витрати боржника на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 15 000,00 грн.
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
6. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 у справі №916/3046/25 задоволено частково;
додаткову ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 по справі №916/3046/25 змінено, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:
"1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БІІР Україна" від 29.09.2025 (вх. № 3-879/25 від 01.10.2025) задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІІР Україна" (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 3-Б, код ЄДРПОУ 38819672) 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
3. У задоволенні решти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БІІР Україна" від 29.09.2025 (вх. № 3-879/25 від 01.10.2025) відмовити.".
7. Заяву ТОВ "БІІР Україна" про розподіл судових витрат (вх. №4671/25 від 19.11.2025) задоволено частково;
стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "БІІР Україна" (код ЄДРПОУ 38819672) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн.
8. У задоволенні решти заяви ТОВ "БІІР Україна" про розподіл судових витрат (вх. №4671/25 від 19.11.2025) відмовлено.
9. Апеляційний господарський суд зазначив, що у цьому випадку Додатковою угодою було погоджено фіксований розмір гонорару адвоката за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань скаржника на відсутність детального опису робіт, виконаних адвокатом.
10. Здійснивши аналіз наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом ТОВ "БІІР Україна" роботи (наданих послуг) в частині перегляду додаткової ухвали Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 у справі №916/3046/25 на загальну суму 50 000,00 грн не відповідає критерію розумності та є не співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт та ступеню складності справи.
11. Щодо критеріїв оцінки розміру витрат ТОВ "БІІР Україна" на надання адвокатським об`єднанням послуг правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, апеляційний господарський суд зазначив, що за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ "БІІР Україна" на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
12. За встановлених обставин та норм права, керуючись такими критеріями, як складність справи, а також розумну необхідність судових витрат для розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також з урахуванням наданих заявником доказів в обґрунтування судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що витрати ТОВ "БІІР Україна" на професійну правничу допомогу в частині перегляду додаткової ухвали Господарського суду Одеської області від 06.10.2025 в розмірі 5 000,00 грн, є обґрунтованими, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, є співрозмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), у зв`язку з чим підлягають відшкодуванню.
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
13.  ОСОБА_1 24.02.2026 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 ухваленої за результатами апеляційного перегляду додаткової ухвали Господарського суду Одеської області у справі № 916/3046/25.
14. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/3046/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огородніка К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.02.2026.
15. Ухвалою Верховного Суду від 16.03.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 916/3046/25 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026;
ухвалено здійснити перегляд постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 916/3046/25 в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи;
надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 07.04.2026;
витребувано з Господарського суду Одеської області та Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 916/3046/25 за заявою ОСОБА_1 до ТОВ "БІІР Україна" про відкриття провадження у справі про банкрутство, що містять оригінали оскаржуваних судових рішень та матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.
16. 20.03.2026 справа № 916/3046/25 надійшла від Південно-західного апеляційного господарського суду до Верховного Суду у кількості 6 томів із супровідним листом від 17.03.2026 № 916/3046/25/6/2026.
17. Від представника ТОВ "БІІР Україна" надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому представник Товариства просив у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 916/3046/25 відмовити у повному обсязі; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 916/3046/25 - залишити без змін.
18. Відзив обґрунтовано тим, що: доводи ОСОБА_1 про відсутність детального опису, є безпідставними з огляду на положення статті 126 ГПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" і правові висновки Верховного суду, викладені у численних постановах щодо цього питання; скаржник безпідставно стверджує про те, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні ніби то було порушено приписи частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126, статті 74, статті 13 ГПК України, оскільки витрати за надану правову допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною особою чи тільки має бути сплачено; суд апеляційної інстанції не виходив за межі заявленої ТОВ "БІІР Україна" суми судових витрат, яка була вказана у заяві про розподіл судових витрат, що повністю спростовує твердження ОСОБА_1 про "вихід за межі заявлених вимог"; заявник жодним чином не спромігся обґрунтувати об`єктивну неможливість подати документи, які він помилково вважав доказами, у якості додатків до власної заяви в ході розгляду справи ще у суді першої інстанції.
19. Судді Погребняк В. Я. та Васьковський О. В. перебували у відрядженні з 16.04.2026 та 18.04.2026 (накази голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2026 № 1050/0/6-26/ та № 1094/0/6-26/ відповідно).
20. Судді Погребняк В.Я., Васьковський О.В., Огороднік К.М. в період з 20.04.2026 по 24.04.2026 проходили підготовку для підтримання кваліфікації в Національній школі суддів України (розпорядження Голови Верховного Суду від 15.04.2026 № 10-ОД).
21. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 12.01.2026 № 40/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.01.2026 № 4757-IX), з огляду на обставини, зазначені у пунктах 16, 19, 20 цієї Постанови, Верховний Суд розглядає справу № 916/3046/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи скаржника
( ОСОБА_1 )
22. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив про неналежну якість технічного запису судового засідання та порушення права на справедливий суд (стаття 6 ЄКПЛ, пункт четвертий частини другої статті 287, частина перша статті 310 ГПК України).
23. Вказав про наявність на момент розгляду цієї касаційної скарги рішення, яке набрало законної сили та за змістом якого встановлено, що ТОВ "БІІР Україна" протягом років не виплачує заробітну плату власному кредитору-заявнику (253 339,15 грн).
24. Водночас, саме цей боржник стягує з кредитора витрати на адвоката, який представляв його інтереси у справі про банкрутство - провадженні, відкриття якого ініціював той самий кредитор, у зв`язку з невиплатою заробітної плати. Довідка ОК-7 від 04.02.2026 (відсутність будь-яких нарахувань на користь заявника протягом 2024- 2025 років) підтверджує ту саму обставину в рамках цієї справи і була подана до апеляційного суду - однак безпідставно відхилена разом з рештою документа.
25. Зазначив про порушення частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126, статей 13, 74, ГПК України, оскільки суд перебрав на себе функцію сторони, самостійно встановив розмір витрат без будь-якого розрахункового документа та ухвалив довільне рішення, проігнорувавши доводи апеляційної скарги. Зазначена обставина є принципово важливою для оцінки дотримання критеріїв справедливості та пропорційності при розподілі судових витрат (стаття 129 ГПК України), а також для оцінки добросовісності поведінки боржника у процесі (стаття 43 ГПК України).
26. Наголосив про порушення частини п`ятої статті 126 ГПК України, оскільки суд зменшив витрати без відповідного клопотання та вийшов за межі заявлених вимог.
27. Також вказав про порушення статті 236 ГПК України у взаємозв`язку зі статтями 7, 13 ГПК та статтею 6 ЄКПЛ, оскільки суд вибірково застосував процесуальні наслідки відхилення документа, позбавивши скаржника права на дослідження його заперечень та нових доказів.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
28. Відповідно до вимог частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
30. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
31. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
32. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятними касаційну скаргу щодо доводів, зазначених в пунктах 22 - 27 описової частини цієї постанови.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 
33. Предметом судового розгляду є питання щодо наявності/відсутності правових підстав для розподілу витрат на правову допомогу.
34. Надаючи оцінку доводам скаржника та відповідності рішення апеляційного господарського суду положенням процесуального та матеріального права, колегія суддів Верховного Суду враховує таке.
35. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
36. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
37. Відповідно до статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
38. Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України унормовано, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.
39. Відповідно до частин першої, третьої статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
40. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
41. Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
42. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
43. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
44. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
45. У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
46. Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
47. Тобто зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (такий висновок Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
48. Колегія суддів касаційної інстанції також враховує, що згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
49. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
50. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
51. З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги відповідний суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
52. Частинами першою, другою статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
53. Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої за статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).
54. За приписами частини восьмої статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
55. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
56. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
57. Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (див. постанову Верховного Суду від 31.05.2022 у cправі № 917/304/21).
58. Наведені вище норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
59. Наведені вище положення статей 124, 126, 129 ГПК України у сукупності з положеннями статті 221 ГПК дають підстави для висновку, що у разі подання стороною таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, суд може вирішити питання розподілу судових витрат під час ухвалення судового рішення. У разі якщо сторона (з поважних причин) до закінчення судових дебатів не подала докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, але зробила про це відповідну заяву суд може вирішити питання про судові витрати, шляхом ухвалення додаткового рішення.
60. Виходячи зі змісту вищенаведених норм, колегія суддів зазначає, що законодавець передбачив чітку процедуру розгляду питання про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги стороні спору, яке можливо винести за межі розгляду справи по суті, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.
61. Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
62. Перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
63. Водночас, колегія суддів звертає увагу, що недотримання унормованої ГПК України процедури, у відповідності до приписів, зокрема, статей 124, 126, 129 ГПК України, є підставою для відмови в задоволенні відповідного клопотання заявника про відшкодування за рахунок іншої сторони понесених витрат, пов`язаних із послугами адвоката.
64. При поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
65. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у cправі № 922/4022/20.
Щодо розгляду касаційної скарги по суті
66. За змістом оскаржуваної постанови апеляційного господарського вбачається, що вказаний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу на додаткову ухвалу, якою було здійснено розподіл судових витрат на правову допомогу, виходив з того, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якості підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ "БІІР Україна" надано до суду першої інстанції копії Договору про надання правової допомоги № 21/11-22 від 21.11.2022, Додаткової угоди від 04.08.2025 до Договору № 21/11-22 від 22.11.2022, Акта до Договору №21/11-22 від 22.11.2022 про надання правової допомоги від 25.09.2025.
67. Апеляційний господарський суд встановив, що 04.08.2025 між ТОВ "БІІР Україна" та адвокатом Сердюковим Б.Л. було укладено Додаткову угоду до Договору № 21/11-22 від 22.11.2022 про надання правової допомоги, відповідно до якої розмір гонорару, який клієнт зобов`язаний сплатити адвокату у судовій справі № 916/3046/25 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "БІІР Україна", є фіксованим, і становить 50 000,00 грн за надання правової допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції.
68. Суд апеляційної інстанції встановив, що адвокат Сердюков Б.Л. під час розгляду цієї справи судом першої інстанції надав ТОВ "БІІР Україна" наступні послуги з професійної правничої допомоги, а саме подання заяв по суті справи та з процесуальних питань (заперечення на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, відзив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, заява про долучення доказів) і участь у судових засіданнях (04.09.2025 та 25.09.2025).
69. Зазначене підтверджує реальність надання адвокатом правової допомоги у цій справі, а також обґрунтованість висновку апеляційного господарського суду про те, що такі послуги, в силу статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", статті 129 ГПК України, повинні бути відшкодовані.
70. Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що в цьому випадку апеляційний господарський суд здійснив порушення статей 13, 74, частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126, ГПК України, оскільки в матеріалах справи наявні заперечення скаржника, які суди попередніх інстанцій кваліфікували відповідно до частини п`ятої статті 126 ГПК України як клопотання про зменшення витрат.
71. Водночас, суд апеляційної інстанції врахував (як у випадку перегляду додаткового судового рішення місцевого суду, так і під час розподілу судових витрат за розгляд справи апеляційним судом) наявність доказів на підтвердження наданої правової допомоги та наявні заперечення скаржника, а також відповідність витрат складності справи, а також принципу розумності, співмірності, справедливості.
72. Колегія суддів звертає увагу, що положення ГПК України передбачають не лише право на звернення до господарського суду (стаття 4), але й обов`язок компенсації витрат, понесених сторонами справи, з розподілом відповідно до статті 126, 129 ГПК України.
73. Відтак, скаржник, звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, повинен був враховувати наслідки у випадку, якщо рішення у справі буде прийнято не на його користь.
74. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновок апеляційного господарського суду не лише про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу із скаржника на користь ТОВ "БІІР Україна", але й про наявність підстав для зменшення таких витрат як у випадку перегляду додаткового судового рішення місцевого суду, так і під час розподілу судових витрат за розгляд справи апеляційним судом. 
75. Водночас, колегія суддів наголошує, що відкриття провадження у справі про банкрутство не може використовуватися як інститут покарання за недобросовісну поведінку одного з учасників правовідносин, зокрема, за неналежне виконання зобов`язань щодо виплати заробітної плати, а Законом передбачено не лише порядок ухвалення судових рішень, але і порядок їх виконання. Тобто скаржник, за наявності судового рішення про стягнення заробітної плати на власну користь, не позбавлений можливості виконати таке рішення у порядку, передбаченому положеннями Закону України "Про виконавче провадження", доказів іншого скаржник під час розгляду заяви про відкриття провадження у цій справі не надав, суди попередніх інстанцій такі обставини не встановили.
76. Інші доводи скаржника, зазначені у касаційній скарзі зводяться до необхідності надання оцінки та переоцінки доказів, дослідження та встановлення обставин справи, які вже були відповідно до вимог процесуального закону досліджені та оцінені апеляційним судом, що відповідно до положень частин другої, третьої статті 300 ГПК України, не входить у межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
77. Колегія суддів наголошує, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
78. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова апеляційного суду не підлягає скасуванню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
79. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
80. Частиною першою статті 309 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
81. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та залишення оскаржуваної постанови апеляційного суду без змін.
Судові витрати
82. У зв`язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржуване судове рішення, Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись статтями 286, 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 916/3046/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік