Головуючий суддя в суді І інстанції
ОСОБА_1 
Єдиний унікальний № 374/190/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ;
за участі:
секретаря – ОСОБА_2 ;
прокурора – ОСОБА_3 ;
захисника – ОСОБА_4 ;
обвинуваченого – ОСОБА_5 ;
потерпілого – ОСОБА_6 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ржищів Київської області кримінальне провадження № 12026116430000022 від 01.05.2026 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, освіта середня технічна, неодружений, зі слів не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений Ржищівським міським судом Київської області 06.11.2025 за ч. 1 ст. 162 КК України до 3 років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, а також 03.12.2025 за ч. 2 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, РНОКПП НОМЕР_1 , 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнане обвинуваченим.
Обвинувачений ОСОБА_5 30 квітня 2026 року о 01 годині 11 хвилині, реалізуючи прямий протиправний умисел, направлений на порушення недоторканності іншого володіння особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, незаконно, без відповідного дозволу та поза волею володільця, без передбачених на те законом підстав, переліз через паркан та проник на огороджену територію перед входом у магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 та користувачем якого є ФОП ОСОБА_6 , пошкодивши замок на вхідних дверях, проникнув до підсобного приміщення вказаного магазину. Після цього о 01 годині 14 хвилині потерпілий ОСОБА_6 виявив ОСОБА_5 у приміщенні вказаного магазину.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 вчинив незаконне проникнення до іншого володіння особи, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.
2. Процедура.
Правова позиція сторони обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримував державне обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 162 КК України та вказував, що його вина у вчиненні кримінальних проступків підтверджується матеріалами кримінального провадження. Просив врахувати щире каяття з боку обвинуваченого та активне сприяння ним розкриттю правопорушення, визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі статей 71 та 72 КК України здійснити часткове приєднання невідбутого покарання за вироками Ржищівського міського суду Київської області від 06.11.2025 та від 03.12.2025 і призначити остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Також прокурор просив відповідно до статей 93, 94 КК України застосувати до обвинуваченого примусові заходи медичного характеру у виді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Письмові докази прокурор просив зберігати у матеріалах провадження.
Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що після пропаж пива з магазину спеціально здійснював регулярне нічне відеоспостереження за приміщенням, під час якого і виявив проникнення обвинуваченого у магазин. Відразу після цього потерпілий прибув до магазину і безпосередньо виявив у приміщенні обвинуваченого.
Правова позиція сторони захисту.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Обвинувачений заявив суду, що шкодує про вчинення правопорушення, а також підтвердив, що в момент його вчинення усвідомлював, що перебуває на іспитовому строці після винесення двох вироків.
Захисник просив суд при призначенні покарання врахувати особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, та призначити міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі, проти застосування примусових заходів медичного характеру не заперечував.
3. Оцінка суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин кримінального правопорушення, а також розуміє наслідки розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд бере до уваги матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: копії вироків Ржищівського міського суду Київської області від 06.11.2025 та від 03.12.2025, довідку КНП Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» № 111 від 01.05.2026, з якої встановлено, що ОСОБА_5 лікувався від алкогольної залежності в КНП смт Глеваха у 2011, 2012, 2013 роках; довідку КНП Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» № 48 від 01.05.2026, з якої встановлено, що ОСОБА_5 призначені примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги; довідку № 47-01052026/32012 на вимогу про судимість, з якої встановлено, що ОСОБА_5 останній раз судимий Ржищівським міським судом Київської області 06.11.2025 за ч. 1 ст. 162 КК України до 3 років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, а також 03.12.2025 за ч. 2 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки; характеристику від Ржищівського міського голови, згідно з якою ОСОБА_5 веде аморальний спосіб життя; висновок експерта № 70 від 18.05.2026 за результатами судово-психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_5 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на органічний розлад особистості та поведінки органічної етіології (судинно-інтоксикаційного ґенезу) з когнітивними порушеннями МКХ-10 (F 07.84), не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, під час скоєння інкримінованих йому дій будь-якого хворобливого тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, а так само й на даний час страждає на вказані розлади та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
4. Призначення покарання.
Судом встановлено такі обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Судом встановлено такі обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України: рецидив кримінальних правопорушень.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком; обставини, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання; матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.
Відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а відповідно до ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, не має офіційних джерел доходу, не має сім`ї, має постійне місце проживання, суд вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому в межах передбаченої санкцією ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 засуджений вироком Ржищівського міського суду Київської області 06.11.2025 за ч. 1 ст. 162 КК України до 3 років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, а також вироком Ржищівського міського суду Київської області 03.12.2025 за ч. 2 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нові кримінальні правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, ОСОБА_5 скоїв після постановлення вищезгаданих вироків Ржищівського міського суду Київської області.
Отже, за таких підстав суд до покарання, призначеного за новим вироком, приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 71 КК України.
Крім того, відповідно до пп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення - одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Оскільки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, суд призначає покарання обвинуваченому у виді обмеження волі, то при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, з урахування того, що за попередніми вироками ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі та до покарання у виді обмеження волі, при складанні покарань менш суворий вид покарання (обмеження волі) слід перевести в більш суворий вид (позбавлення волі) виходячи з такого їх співвідношення - одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
За сукупності наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі статей 71 та 72 КК України здійснити часткове приєднання невідбутого покарання за вироками Ржищівського міського суду Київської області від 06.11.2025 та від 03.12.2025 і призначити остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. 
Судом встановлено, що згідно з висновком № 70 від 18.05.2026 за результатами судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на органічний розлад особистості та поведінки органічної етіології (судинно-інтоксикаційного генезу) з когнітивними порушеннями, МКХ-10 F 07.84 та не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. 
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 КПК України у разі визнання особи винуватою у вироку може бути зазначено рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування.
Згідно з положеннями абз. 2 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 визнано правильною практику тих судів, які визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
Згідно ч. 2 ст. 504 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
На підставі вищевказаного суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
5. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Доля речових доказів вирішується відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись статтями 368-371, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. 
На підставі статей 71 та 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ржищівського міського суду Київської області від 06.11.2025 та вироком Ржищівського міського суду Київської області від 03.12.2025, із попереднім перерахуванням покарання у виді обмеження волі в покарання у виді позбавлення волі (із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі), та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На підставі статей 20, 93, 94 КК України застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Письмові докази суд постановив зберігати у матеріалах провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1