КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі захисника ОСОБА_1 - адвоката Іванова А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Іванова А.В. на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2026 року, якою

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 01.10.2025 року о 12:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру стосовно дружини ОСОБА_2 , а саме: висловлювався брутальною лайкою, погрожував розправою, ображав, принижував, а також кидався у бійку та вдарив рукою в голову та вухо, чим завдав психологічної та фізичної шкоди. 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства психологічного характеру.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Іванов А.В.подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2026 року скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своїх вимог захисник вказав, що суд першої інстанції направив адміністративний матеріал на належне оформлення вже після того, як відбулось декілька засідань по суті та сторони надали свої пояснення та докази, що є порушенням норм процесуального права. 
Після доопрацювання суду було направлено висновок експертного дослідження №041-1664-2025 від 12.11.2025, в якому зазначено про неможливість встановлення характеру та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, з посиланням на відсутність медичної документації, в тому числі результатів додаткових досліджень. Тобто, підтвердження вини апелянта ґрунтується лише на одноосібному, непідтвердженому доказами баченню потерпілої.
Суд першої інстанції не врахував і не надав належну правову оцінку доводам представника ОСОБА_1 , адвоката Іванова А.В. Фактично притягнення ОСОБА_1 до відповідальності ґрунтується лише на показах його дружини ОСОБА_2 у матеріалах спраив відсутній відеозапис працівників поліції, які виїжджали 01.10.2025 року у складі мобільної групи реагування. 
У даній справі інспектором поліції визначено рівень небезпеки середній. Розділ II пункт 7 закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції. Захисник зауважує, що ОСОБА_1 не оскаржував тимчасовий заборонний припис, оскільки й так не перебуває разом з дружиною, а знаходиться в лавах ЗСУ. 
Потерпіла в судовому засіданні надала копію довідки від 01.10.2025 № 7237, що вона перебувала в приміщенні відділення Київської міської клінічної лікарні 01.10.2025, однак в зв`язку з відсутністю такої довідки долученої безпосередньо працівниками поліції чи будь-яких інших належних доказів, неможливо достеменно встановити коли і внаслідок чого потерпіла отримала пошкодження.
Сварку та побиття, про які заявляє потерпіла, мали б чути сусіди, тілесні ушкодження зовнішньо могли бути помітні працівниками поліції, однак в протоколах про це не зазначено. Працівники поліції під час прибуття на адресу не встановили жодного свідка адміністративного правопорушення. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, в розумінні ст. 251 КУпАП, умисного вчинення ОСОБА_1 будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру стосовно дружини ОСОБА_3 , внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, 01.10.2025 о 12 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 . Сам лише факт наявності між учасниками справи сварки, конфліктної ситуації, не може свідчити про вчинення домашнього насильства психологічного характеру, в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Іванова А.В., який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. 

Насамперед, суд з`ясував у захисника питання щодо участі в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Адвокат Іванов АВ. повідомив, що ОСОБА_1 обізнаний про день, час і місце розгляду його апеляційної скарги і не бажає безпосередньо приймати участь в судовому засіданні, довіряючи права захисту адвокату.

Судом апеляційної інстанції вживалися всі можливі заходи, спрямовані на повідомлення потерпілої ОСОБА_2 про дату та час судового засідання, призначеного на 01 червня 2026 року о 11 год. 30 хв. Зокрема, не вдалось здійснити виклик на номер телефону потерпілої, наявний у матеріалах справи, оскільки абонент відхилив виклик, про що було складено відповідну довідку (а.с. 106). Крім того, на електронну пошту потерпілої ОСОБА_2 було направлено повідомлення про дату та часу судового засідання, яке було їй доставлено (а.с. 108, 109).

Таким чином відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд вважає за можливим розглянути дану апеляційну скаргу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої у зв`язку з тим, що учасники справи були обізнані про день, час і місце розгляду справи та клопотань про відкладення судового розгляду не направляли.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Між тим, згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено в ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.

Як вірно зазначив суд першої інстанції у своїй постанові, вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується дослідженими судом першої інстанції та наведеними в оскаржуваній постанові доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №631598 від 01.10.2025 року (а.с. 2);
- рапортом від 01.10.2025 року (3-6);
- заявою ОСОБА_2 (а.с. 7).;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 01.10.2025 року (а.с. 8);
- копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА 3484869 від 01.10.2025 року (а.с.10);
- копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 01.10.2025 року (а.с. 11).

Крім того, на підтвердження вчинення домашнього насильства фізичного характеру потерпілою ОСОБА_2 було долучено копію довідки №7237 від 01.10.2025 року, видану КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», у якій зазначений діагноз «Забій м`яких тканин голови, забій м`яких тканин шиї» та дата початку симптомів - 01.10.2025 року, що співпадає з датою події адміністративного правопорушення (а.с. 60). 

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність у діях ОСОБА_1 ознак психологічного та фізичного насильства відносно ОСОБА_4 . Таким чином, суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні наведених вище обставин справи.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в нього умислу на вчинення домашнього насильства є безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи сторони захисту про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, а не домашнє насильство, не відповідає дійсності, оскільки матеріалами справи підтверджено саме вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, яке полягало висловлюваннях брутальною лайкою, погрозами розправою, образах та приниженнях, а також ударах рукою у голову і вухо.

Інші доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, є формальними та спрямовані на уникнення настання адміністративної відповідальності. 

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ґрунтуються на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню всіх обставин справи. 

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, стороною захисту не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Враховуючи вищевикладене, постанова Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2026 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП суддя - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Іванова А.В. - залишити без задоволення. 

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 754/17284/25
Апеляційне провадження № 33/824/2255/2026
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
Суддя у першій інстанції - Татаурова І.М.
Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.