Справа № 199/2634/26
(2/199/3777/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

09.06.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі представника позивача Головченка О.А, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільської міської військової адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідчить долучена свідоцтво про народження, видане 30.10.1961р.
26.04.1980 року позивач одружилась та після шлюбу її прізвище змінено на ОСОБА_4 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого відкрилась спадщина, до складу якого входить житловий будинок за АДРЕСА_1 і цей будинок перейшов у власність до матері позивачки ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.
24.07.2025 року ОСОБА_1 намагалась потрапити в м.Добропілля з намаганням подачі заяви про прийняття спадщини, відкриття спадкової справи, про те не змогла найти нотаріуса, який би працював. Прийшлось залишити м. Добропілля та поїхати в м. Павлоград, в якому ОСОБА_1 й склала заяву про прийняття спадщини, зі сподіванням, що зможе віднайти нотаріуса в м. Добропілля, який би відкрив спадкову справу. Проте сподівання та намагання позивачки не призвели до успіху.
Як вбачається з довідки ВПО від 14.08.2025 року, ОСОБА_1 вимушена була переміститись до більш безпечного місця, яким обрала м. Одесу, а згодом й зареєструвала свій статус внутрішньо-переміщеної особи.
З доданої довідки до акту огляду МСЕК від 20.10.2015р., ОСОБА_1 отримала третю групу інвалідності безстроково, потребує постійного лікування. З доданих медичних документів вбачається, що позивачка має давні хвороби: остеохондроз поперекового відділу хребта, остеохондроз з враженням колінних суглобів 3 ступеню, псориатрична артропатія, зміни в щитовидної залози, хронічний радикуліт з вираженим больовим синдроном. Тобто через власний стан здоров`я, ОСОБА_1 не мала можливості виділити значний час для вчинення дій з прийняття спадщини.
Добропільська міська територіальна громада з 24.02.2022 по 25.06.2025 роки відносилась до територій можливих бойових дій, згідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025р. за №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025р. за №380/43786, а з 26.06.2025 громаду віднесено до Території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Як вбачається з інформації, розміщеної на сайті Добропільської міської військової адміністрації 21.01.2025 року було розміщене оголошення про те, що триває обов`язкова евакуація.
Після звернення ОСОБА_1 до нотаріуса, їй було повідомлено про пропуск терміну для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №10/02-31 від 19.01.2026р. на заяву позивачки за №209 від 27.11.2025 року, вчиненої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Павлик Наталією Миколаївною.
У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із істотними об`єктивними, непереборними труднощами.
Так, ОСОБА_1 не мала юридичних знань, але вважала, що обов`язково має подати заяву про прийняття спадщини саме в м. Добропілля та не знала про спрощений режим.
З огляду на те, що в період часу з 07.02.2025 до 27.11.2025р. ОСОБА_1 підшукувала собі місце проживання, проходила реєстрацію як внутрішньо переселена особа, хворіла, мала погане самопочуття, тощо, проте, вживала заходів для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини, однак не знайшла місце його здійснення безпосередньо в м. Добропілля, яке значний проміжок часу перебуває в зоні активних бойових дій, - допущено порушення встановленого строку прийняття спадщини.
Просила суд визначити їй додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкривалась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 березня 2026 року було відкрито провадження по даній справі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Добропілля померла матір позивача, ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 12.02.2025 року.
Таким чином, з 07.02.2025 року відкрилась спадщина після смерті матері.
24 липня 2025 року позивач завернулась до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сулейманової С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 . Копія вказаної заяви надана позивачем та досліджена судом. Однак даним нотаріусом спадкова справа відкрита не була.
Пізніше, а саме 27.11.2025 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Павлик Н.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Приватним нотаріусом Павлик Н.М. була відкрита спадкова справа № 85/2025 щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 19 січня 2026 року приватним нотаріусом Павлик Н.М. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущеним строком на прийняття спадщини та відсутністю документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини.
Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву при прийняття спадщини, що передбачено ч. 1ст. 1269 ЦК України.
У відповідності до ч. 1ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і вищевказана норма закону зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України, можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними.
Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь- якого ризику свавілля.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» (В.П.), N 22277/93, 27.06.2000, параграф 59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», вказавши що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.
Відповідно до змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин лише суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій від 28.02.2025 № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією
Добропільська міська територіальна громада з 24.02.2022 по 25.06.2025 відносилась до територій можливих бойових дій, згідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025р. за №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025р. за №380/43786, а з 26.06.2025 громаду віднесено до Території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, або будь-яким нотаріусом незалежно від місця відкриття спадщини у випадках, встановлених абзацами першим, третім, четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, на підставі поданої (або такої, що надійшла засобами поштового зв`язку або технічними засобами електронних комунікацій) першою заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна. Статус населеного пункту або території, що є місцем відкриття спадщини, перевіряється нотаріусом на час подання першої заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786.
Згідно з підпунктами 3.3-3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу в письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. У разі надходження засобами поштового зв`язку заяви, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, або заяви, підписаної кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, яка надійшла технічними засобами електронних комунікацій, нотаріус приймає таку заяву, заводить спадкову справу, а спадкоємцю повідомляє про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.
Беручи до уваги те, що норми ст.ст. 1221,1268-1270,1272 та Прикінцеві та Перехідні положення Цивільного кодексу України (п.20,21), зокрема де зазначено, що у разі якщо місцем відкриття спадщини є населений пункт або території щодо яких не визначено дату завершення бойових дій або тимчасової окупації, вчинення нотаріальних дій нотаріусом здійснюється за місцем подання першої заяви, а також факт того, що 24 липня 2025 року, а саме в передбачений законом шестимісячний термін, позивач завернулась до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сулейманової С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , суд не вбачає підстав для поновлення даного строку, оскільки такий строк позивачем не пропущений.. Підстави незаведення даним нотаріусом спадкова справи суду невідомі, дії приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сулейманової С.М. позивачем не оскаржувались, як і не оскаржувалась постанова приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Павлик Н.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, а тому і про відсутність достатніх підстав для їх задоволення.
З урахуванням результату розгляду справи згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судового збору суд вважає за доцільне віднести за рахунок позивача. Доказів понесення судових витрат відповідачем суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 1272 ЦК України, суд-     
УХВАЛИВ:
У позовіОСОБА_1 до Добропільської міської військової адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,- відмовити.
Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за її рахунок.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.
Повне рішення складено 16 червня 2026 року.

Суддя Руденко В.В.