Дата документу 10.06.2026
Справа № 501/4992/25
2/501/150/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
позовом представника Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області
до
відповідача:  ОСОБА_1 
предмет та підстави позову: про стягнення переплату пенсії
ВСТАНОВИВ:
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Представник Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області 01.11.2025 звернувся до Чорноморського міського суду Одеської області позовом до ОСОБА_1 про стягнення пепеплати пенсії, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області переплату пенсії у розмірі 71914,4 грн.
В обґрунтування вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ в Одеській області з 09.04.2024.
За заявою ОСОБА_1 від 09.04.2024 їй призначено пенсію за віком з 03.03.2024.
23.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до позивача із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058. На підставі наданих документів відповідачу призначено грошову допомогу в розмірі десяти пенсій – 71914,40 грн.
Пунктом 7- Пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 передбачено, що при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058, працювали в закладах та установах державної або комунальної форм власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають відповідний страховий стаж на таких посадах, і якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно з Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплату, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, передбачених, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік № 909). В розділі «2. Охорона здоров`я» Переліку № 909 наведено найменування закладів і установ охорони здоров`я, робота в яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.
Аналізуючи долучені до звернення документи, встановлено, що ОСОБА_1 на день досягнення пенсійного віку працює завідувачем відділу епідеміології нагляду (спостереження) та профілактики інфекційних хвороб, лікарем епідеміологом у Відокремленому підрозділі санітарної охорони територій та на транспорті Державної установи «Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України».
Позивач стверджує у позові, що відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я з у закладах охорони здоров`я» Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України належить до закладу громадського здоров`я і не передбачений розділом «2. Охорона здоров`я» Переліку № 909.
В результаті по пенсійній справі о/р НОМЕР_1 виникла переплата пенсії за період з 03.03.2024 по 31.03.2024 в розмірі 71914,40 грн у зв`язку з відсутністю права на призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.
Позивачем відповідачу надіслано листа від 04.07.2025 № 1500-0404-8/117845 про утворення переплати та необхідності повернення переплати пенсії на рахунок Пенсійного фонду України, яку відповідачка не повернула.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідач ОСОБА_1 08.04.2026 надала до суду відзив на позовну заяву про стягнення переплати пенсії, в якому просила відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області у задоволенні позовних вимог про стягнення переплати пенсії (одноразової грошової допомоги) у розмірі 71914,40 грн. повному обсязі (а.с.66-68), посилаючись на те, що ДУ «Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» є закладом охорони здоров`я, тому періоди в цій установі мають бути враховані до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги при призначенні пенсії, як працівнику охорони здоров`я, тощо. 
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 04.11.21025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.42).
Ухвалою судді від 14.11.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с.45).
Ухвалою суду від 28.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.53-54).
Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Сторони по справі до суду не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.4, 68), що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Розгляд справи здійснювався судом в порядку спрощеного позовного провадження, явка сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.
Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 28.11.2025 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ в Одеській області з 09.04.2024 (а.с.11).
За заявою ОСОБА_1 від 09.04.2024 їй призначено пенсію за віком з 03.03.2024.
23.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до позивача із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058. На підставі наданих документів відповідачу призначено грошову допомогу в розмірі десяти пенсій – 71914,40 грн. (а.с.12)
Позивач стверджує у позові, що відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я з у закладах охорони здоров`я» Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України належить до закладу громадського здоров`я і не передбачений розділом «2. Охорона здоров`я» Переліку № 909.
В результаті по пенсійній справі о/р НОМЕР_1 виникла переплата пенсії за період з 03.03.2024 по 31.03.2024 в розмірі 71914,40 грн у зв`язку з відсутністю права на призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.
Позивачем відповідачу надіслано листа від 04.07.2025 №1500-0404-8/117845 про утворення переплати та необхідності повернення переплати пенсії на рахунок Пенсійного фонду України (а.с.14).
ОСОБА_1 , починаючи з 14.08.1989, без перерви у стажі працювала та працює в закладі охорони здоров`я державної формі власності на лікарської посаді, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.69-76).
ІV. Оцінка Суду.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно частини 1 статті 50 Закону № 1058 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення (далі Порядок), затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року.
Відповідно до пункту 4 вказаного порядку у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.
Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17.
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц.
Суд звертає увагу, що зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017).
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ в Одеській області з 09.04.2024.
За заявою ОСОБА_1 від 09.04.2024 їй призначено пенсію за віком з 03.03.2024.
23.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до позивача із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058. На підставі наданих документів відповідачу призначено грошову допомогу в розмірі десяти пенсій – 71914,40 грн.
Позивачем відповідачу надіслано листа від 04.07.2025 № 1500-0404-8/117845 про утворення переплати та необхідності повернення переплати пенсії на рахунок Пенсійного фонду України.
ОСОБА_1 , починаючи з 14.08.1989, без перерви у стажі працювала та працює в закладі охорони здоров`я державної формі власності на лікарської посаді (а.с.69-76), робота на яких дає право на призначення їй пенсії за вислугу років, як і зазначено у пункті «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
ДУ «Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» (до 02 червня 2021 року - ДУ «Одеський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України») є закладом, який до липня 2016 року був лабораторним центром Державної санітарно-епідеміологічної служби України, фактично змінилася назва, сфера управління та були розширені їх функції, зі збереженням функцій закладів санітарно-епідеміологічного профілю, що обумовлено розвитком системи охорони здоров`я (накази Міністерства охорони здоров`я України від 01 липня 2016 року № 644, від 08 липня 2016 року № 689, від 02 червня 2021 року №1103). Відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я, який затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16 травня 2018 року №933, п.19 «Заклади громадського здоров`я - заклади охорони здоров`я, завданнями яких є діяльність у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), профілактики неінфекційних захворювань, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, у межах, визначених установчими документами».
Таким чином, ДУ «Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» є закладом охорони здоров`я, як це передбачено пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Судом береться до уваги, що під час призначення ОСОБА_1 пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області були перевірені надані заявником документи та було прийнято позитивне рішення про виплату їй одноразової грошової допомоги, яку вона і отримала.
Зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.05.2025 № 1500-0306-9/91491 вбачається, що під час опрацювання заяви на призначення ОСОБА_1 пенсії та виплати одноразової грошової допомоги, саме органом Пенсійного фонду було неправильно визначено її спеціальний стаж роботи, що свідчить про відсутність будь-якого зловживання з боку відповідача та відсутність технічної помилки під час призначення пенсії.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та доводи позовної заяви та заперечення на них, дійшов висновку, що позивач не навів належних та допустимих доказів щодо подання відповідачем свідомо фальшивих документів, документів із неправильними відомостями або приховання достовірних даних про свій стан здоров`я та інші обставини, що впливають на встановлення права особи з інвалідністю на пенсію по інвалідності. 
Таким чином, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання пенсії, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Позивач не надав до суду будь-які докази наявності вини чи зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії та до позовної заяви не надано належні та допустимі докази вчинення відповідачем неправомірних дій для отримання пенсії.
Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум пенсії з отримувача пенсійних виплат не допускається.
З огляду на зазначене, позивач (платник грошових коштів) не довів недобросовісності у діях відповідача (набувача пенсії), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 у розмірі 71914,40 грн.
В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia» від 20 травня 2010 року і «Toscuta and Others v. Romania» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року та «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Встановивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст.1215 ЦК України та ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вказане кореспондується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18).
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
У позові Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру отриманих коштів - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського
Суду Одеської області     М.І.Петрюченко