Справа № 345/852/26 
Провадження № 22-ц/4808/1087/26 
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Михайлишин Тетяни Юріївни на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року, ухвалене в складі судді Сухарник І. І. в місті Калуші, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2026 року представник ОСОБА_1  – адвокат Михайлишин Т. Ю. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
В обґрунтування позову зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2013 року, між ними було розірвано. 
За період шлюбних відносин у них народилася дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2013 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх дочки у розмірі 500 грн щомісячно. В подальшому рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року, змінено розмір аліментів, що стягуються з відповідача з 500 грн до 1860 грн щомісячно. 
Після цього, в 2020 році позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з нього аліменти на утримання дочки не у твердій грошовій сумі, а в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2021 року позов щодо зміни способу стягнення аліментів було задоволено, однак постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2021 року зазначене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Отже, на момент пред`явлення цього позову, на виконанні в органах виконавчої служби перебуває рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2019 року, згідно з яким на утримання ОСОБА_3 в примусовому порядку стягуються аліменти з ОСОБА_2 у розмірі 1860 грн.
У 2025 році позивачка та відповідач досягли домовленості про добровільну сплату останнім аліментів у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду, а саме 3482 грн щомісяця замість 1860 грн, у зв`язку з чим із травня 2025 року ОСОБА_1 отримує аліменти у зазначеному розмірі.
Представник позивачки зазначала, що аліментів у розмірі 3482 грн недостатньо для належного забезпечення дитини підліткового віку, враховуючи стан її здоров`я, потребу в лікуванні, навчанні та розвитку, а також забезпеченні основних життєвих потреб.
Так, ОСОБА_3 встановлено низку медичних діагнозів, лікування яких потребує значних витрат на консультації лікарів, лабораторні дослідження та придбання лікарських засобів. Загальна сума витрат на лікування дитини протягом 2024 року, 2025 року та січня 2026 року становить 17 386,87 грн.
Крім того, на утриманні позивачки перебуває троє малолітніх дітей, а також мати та бабуся пенсійного віку, яким вона надає матеріальну допомогу. При цьому чоловік позивачки має на утриманні ще двох дітей від попереднього шлюбу, одна з яких проживає разом із ними.
Також представник позивачки вказувала, що у 2025 році трьом дітям позивачки встановлено певні медичні діагнози, у зв`язку з чим сім`я несе додаткові витрати на їх лікування, реабілітацію та медичний супровід.
Крім того, через необхідність постійного догляду за дітьми позивачка не працевлаштована та не має стабільного доходу, а її чоловік офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід та кредитні зобов`язання.
Щодо витрат на утримання доньки ОСОБА_4 , то остання навчається у Калуському ліцеї № 3 Калуської міської ради, щоденно користується приміським транспортом, відвідує підготовчі курси та потребує витрат на харчування, одяг і лікування.
На думку позивачки, сукупні витрати на утримання доньки становлять близько 15 000 грн на місяць, що істотно перевищує розмір аліментів, які фактично сплачуються відповідачем.
При цьому представник позивачки зазначала, що відповідач проживає та працює за кордоном, отримує заробітну плату та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.
У зв`язку із викладеним, просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 1860 грн до 10000 грн щомісячно.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/1435/18 від 15 квітня 2019 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1860 гривень, визначивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 гривень, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні решти позову відмовлено.
Стягнення аліментів на утримання дитини в новому розмірі ухвалено розпочати з часу набрання цим рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття.
Після набрання рішенням законної сили виконавчий лист, виданий на підставі рішення від 15 квітня 2019 року у справі №345/1435/18, вирішено відкликати.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1331,20 гривень судового збору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, врахувавши рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дитини, принципи розумності та справедливості, а також матеріальне становище сторін, дійшов висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача.
Водночас суд виходив із того, що позивачкою не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а також не підтверджено належними та допустимими доказами витрати на дитину в такому обсязі, у зв`язку з чим дійшов висновку про часткове задоволення позову та збільшення розміру аліментів з 1860 грн до 4000 грн щомісячно.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Михайлишин Т. Ю. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставин справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у позовній заяві було наведено розрахунок витрат позивачкою на утримання доньки у розмірі близько 15000 грн щомісячно, однак суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, збільшив розмір аліментів лише до 4000 грн, не навівши належного обґрунтування визначеного розміру, який покриває лише незначну частину фактичних витрат на дитину.
Крім того, представник апелянтки звертає увагу на те, що фактично суд збільшив розмір аліментів лише на 518 грн, оскільки сторони добровільно досягли домовленості щодо сплати відповідачем аліментів у розмірі 3482 грн щомісячно. Вказану обставину сторона відповідача не заперечувала, а тому, на думку апелянтки, рішення суду має формальний характер та не відповідає встановленим у справі обставинам, зокрема погіршенню стану здоров`я дитини та збільшенню витрат на її лікування, навчання, харчування та проїзд.
Також, на думку представника апелянтки, суд допустив порушення правил оцінки доказів. Так, при визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я відповідача, наявність у нього неповнолітньої дитини від другого шлюбу та захворювання його дружини, дійшовши висновку про наявність у нього додаткових матеріальних зобов`язань. Водночас у матеріалах справи, на думку апелянтки, відсутні належні докази на підтвердження зазначених обставин, а сам по собі факт перебування відповідача у шлюбі, наявності іншої дитини чи захворювання дружини не свідчить про неможливість сплати аліментів у заявленому розмірі.
Окрім цього, відповідач не надав доказів на підтвердження розміру свого доходу за кордоном, витрат на проживання, лікування дружини та утримання іншої дитини, а тому його спроможність сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн, на думку представника апелянтки, не спростована.
Представник апелянтки також наголошує, що суд безпідставно не врахував перебування на утриманні позивачки її матері та бабусі з посиланням на отримання ними пенсії, оскільки пенсійних виплат недостатньо для забезпечення їх потреб, у зв`язку з чим позивачка здійснює їх часткове матеріальне забезпечення, зокрема шляхом придбання ліків, оплати консультацій лікарів, обстежень, продуктів харчування та одягу.
Крім того, суд не врахував доводи позивачки про те, що її чоловік офіційно не працевлаштований та має кредитні зобов`язання, так як фінансові проблеми сім`ї є спільним тягарем подружжя та впливають на можливість позивачки утримувати спільну з відповідачем дитину.
Представник апелянтки вважає, що суд застосував й різний стандарт оцінки аналогічних обставин сторін, оскільки врахував сімейні та матеріальні обставини відповідача, однак відмовився враховувати аналогічні обставини позивачки, що на її думку, свідчить про порушення вимог статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів у їх сукупності.
Також суд не врахував докази, які підтверджують витрати позивачки на лікування та медичне забезпечення доньки, не зважаючи на те, що нею було подано 15 товарних чеків на загальну суму 17386,87 грн. При цьому рішення суду не містить мотивів їх неврахування, а заперечення відповідача проти врахування зазначених доказів не звільняло суд від обов`язку їх дослідження та оцінки у сукупності з іншими доказами у справі.
Враховуючи наведене, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Позиція інших учасників справи
Представник ОСОБА_2 – адвокат Павликівська Г. М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду – без змін.
Вважає, що визначений судом розмір аліментів є обґрунтованим та враховує рівність обох батьків щодо утримання дитини. Необхідність стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі стороною позивачки не обґрунтовано.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі,розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2013 року у справі №345/1205/13-ц розірвано шлюб між сторонами (а.с.13-14).
За час перебування сторін у шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37).
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2013 року у справі № 345/1284/13-ц задоволено позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів та вирішено стягувати з останнього аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн (а.с.15-16).
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2019 року у справі №345/1435/18 змінено розмір аліментів, що стягуються з  ОСОБА_2 з 500 грн до 1860 грн щомісячно (а.с.17-19)
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с. 20-24).
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2021 року у справі №345/924/21 задоволено вимоги позивачки та ухвалено проводити стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. Однак постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2021 року наведене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (а.с.25-31, 32-36).
27 листопада 2023 року у  ОСОБА_3 виявлено правобічний сколіоз грудного відділу хребта І ст., що підтверджується висновком лікаря-рентгенолога Калуського міського центру ПМСД від 27 листопада 2023 року (а.с.39).
11 грудня 2023 року у  ОСОБА_3 виявлено дегенеративно-дистрофічні зміни шийного відділу хребта по типу остеохондрозу на рівні сегментів С4-С5, С6-Th1, що підтверджується висновком лікаря-рентгенолога Калуського міського центру ПМСД від 11 грудня 2023 року (а.с.40).
11 грудня 2023 року у  ОСОБА_3 виявлено хр. верхньо-щелепний синусит, етмоїдит, що підтверджується висновком лікаря-рентгенолога Калуського міського центру ПМСД від 11 грудня 2023 року (а.с.41), вказане захворювання спостерігається також і в 2024 році, що підтверджується висновком лікаря-рентгенолога Калуського міського центру ПМСД від 24 квітня 2024 року (а.с.42).
Також за висновками лікаря-рентгеноголога від 04 лютого 2026 року у  ОСОБА_3 спостерігаються й надалі погіршення здоров`я, а саме: протрузії міжхребцевих дисків С2-3, С3-4. Слабко виражений спондильоз. Протрузія міжхребцевого диску Th11-12. Помірні дегенеративні зміни міжхребцевих дисків. Дрібні вузли Шморля. Протрузія міжхребцевого диску L4-5 (три висновки магнітно резонансної-томографії від 04 лютого 2026 року (а.с.43-45).
30 грудня 2023 року у ОСОБА_3 виявлено явище ГРЗ гострий ринофарингіт, двобічні субгландульози, що підтверджується висновком лікаря отоларинголога від 30 грудня 2023 року (а.с.46).
Згідно з довідкою № 4, виданою КНП «Калуський РЦПМСД КРР» від 21 січня 2026 ОСОБА_3 встановлено новий діагноз: дитячий ідіопатичний сколіоз, множинні відділи хребта G.99.1. хр. лазоформіт. Головний біль напруги (а.с.47).
23 січня 2026 року  ОСОБА_3 встановлено лікарем невропатологом такі діагнози: ювенільний остеохондроз грудного поперекового відділу хребта, правобічний сколіоз грудного відділу хребта, двобічний верхньо-щелепний синусит, стійкий тораколюмбальний синдром (а.с.48).
Крім того, 14 листопада 2024 року під час обстежень  ОСОБА_3 , а саме УЗД органів малого тазу у неї було виявлено кісту правого яєчника та призначено лікування, що підтверджується заключенням лікаря УЗД від 14 листопада 2024 року, а також 14 січня 2025 року виявлено інфекцію сечовидільних шляхів, що підтверджується копією висновку лікаря від 14 січня 2025 року. 
З 16 лютого 2026 року по 04 березня 2026 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2241.2026 від 04 березня 2026 року та висновком УЗД органів малого тазу у жінок від 14 лютого 2026 року (а.с.181-184).
ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 серпня 2020 року (а.с.81).
У шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.84-88).
ОСОБА_5 також є батьком двох дітей, від попереднього шлюбу: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.96-97).
ОСОБА_10 передана для догляду за нею своєму батьку ОСОБА_11 , та проживає в сім`ї позивачки та її теперішнього чоловіка, що підтверджується актом про факт передачі дитини від 29 січня 2026 року (а.с.98).
Позивачка та її діти, а також мати – ОСОБА_12 , бабуся – ОСОБА_13 та її чоловік і донька чоловіка проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання від 27 січня 2026 року, виданим Новицькою сільською радою Калуського району Івано-Франківської області (а.с.99).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03 березня 2026 року позивачка володіє двохкімнатною квартирою в м. Калуш, житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами в с. Новиця Калуського району, земельними ділянками, одна з земельних ділянок перебуває в оренді - орендар Фг «Прогрес темп агро» (а.с.149-151).
Чоловік позивачки офіційно не працевлаштований, що підтверджується довідкою форми ОК-5 від 27 січня 2026 року (а.с.106-107), також він має кредитні зобов`язання в АТ «Універсал Банк», сума заборгованості станом на 27 січня 2026 року становить 47933,80 грн, а також сплачує розстрочку – сума до повного погашення становить 16002,44 грн станом на 27 січня 2026 року, що підтверджується довідкою про заборгованість від 27 січня 2026 року (а.с.108).
ОСОБА_3 відвідує курси у КЗ ФПО «Івано-Франківський медичний фаховий коледж». Вартість таких курсів становить 1500,00 гривень (а.с.111).
Згідно з інформацією № 01-19/24, наданою на адвокатський запит від 09 лютого 2026 року, Калуський ліцей № повідив, що вартість харчування в закладі становить 55 гривень в день.
Відповідач вчасно сплачує аліменти на дочку ОСОБА_3 , що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 345/1453/21, виданим Калуським ВДВС (а.с.137-138).
В 2022 році відповідач, окрім аліментів, на рахунок  ОСОБА_1 відправляв кошти для доньки на додаткові витрати, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.154-160).
Відповідач перебуває у шлюбі з  ОСОБА_14 , у якому у них народилася донька ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.139, 140).
ОСОБА_16 навчається в Ріп`янецькій гімназії Калуського району, що підтверджується довідкою від 02.03.2026 року (а.с.141). В 2026 році вона проходила консультацію офтальмолога та для неї було придбано окуляри (а.с.147-148).
Дружина відповідача ОСОБА_17 має медичний діагноз, періодично проходить обстеження (а.с.142-146).
У лютому 2026 року позивачка звернулася до відповідача з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Позов перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області (справа № 345/921/26) (а.с.172-180).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача.
Визначений судом розмір аліментів на утримання доньки сторін у сумі 4000 грн щомісячно, на думку колегії суддів, є справедливим з огляду на те, що обов`язок щодо утримання дитини однаковою мірою покладається як на матір, так і на батька. Крім того, зазначений розмір аліментів перевищує мінімальний рекомендований розмір, установлений сімейним законодавством, який може бути присуджений судом за умови достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відтак такий розмір аліментів сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому у позові розмірі – 10000 грн щомісячно, не заслуговують на увагу.
Так, у суді першої інстанції відповідач не заперечував факту свого перебування за кордоном та наявності доходу там, однак, оскаржуючи рішення суду, представник апелянтки не навела переконливих доводів та не надала належних і допустимих доказів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів або підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі.
Сам по собі факт проживання та роботи відповідача за кордоном не є безумовною підставою для висновку про його спроможність сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн щомісячно, оскільки матеріали справи не містять відомостей про розмір його доходів, майновий стан чи інші обставини, які б давали підстави для такого висновку.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом витрат позивачки на утримання дитини та її лікування спростовуються змістом оскаржуваного рішення, з якого встановлено, що суд першої інстанції врахував стан здоров`я дитини, необхідність її лікування та інші істотні обставини, що й стало підставою для збільшення розміру аліментів.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно врахував сімейний стан відповідача та наявність у нього інших осіб на утриманні, то колегія суддів уважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних членів сім`ї.
Доводи апеляційної скарги про застосування судом різного стандарту оцінки обставин сторін також не заслуговують на увагу, оскільки сімейні та матеріальні обставини позивачки судом першої інстанції також були враховані. Це підтверджується зазначенням у рішенні суду про врахування ним утримання позивачкою ще трьох дітей, які хворіють, а також її неможливості у зв`язку з цим постійно працювати.
При цьому відсутність у позивачки офіційного місця роботи та стабільного доходу сама по собі не звільняє її від обов`язку утримувати дитину, оскільки, як уже зазначалося, такий обов`язок покладається на обох батьків у рівній мірі.
Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення доводів позивачки щодо перебування на її утриманні матері та бабусі, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що зазначені особи перебувають саме на її утриманні та потребують постійної матеріальної допомоги від неї. При цьому вказані особи отримують пенсію, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.
Колегія суддів також бере до уваги, що відповідач, окрім сплати аліментів, періодично надає дитині додаткову матеріальну допомогу, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями. Також позивачка реалізовує своє право на звернення до суду з вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину (справи № 345/5254/21 та № 345/921/26).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для його збільшення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Михайлишин Тетяни Юріївни залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта