ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 м. Дніпро Справа № 912/560/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. ( доповідач),
суддів: Стефанів Т.В., Кучеренко О.І.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
від позивача: не з`явився, 
від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Індомо» на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 02.03.2026 (суддя Кузьміна Б.М.) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню
у справі № 912/560/25 
за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Східна-6" Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДОМО", Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка
про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду Кіровоградської області 17.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Індомо» надійшла заява про визнання наказу у справі № 912/560/25, виданого 07.01.2026 Господарським судом Кіровоградської області таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 02.03.2026 у справі № 912/560/25 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Індомо», про визнання наказу від 07.01.2026, виданого Господарським судом Кіровоградської області у справі № 912/560/25 таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Індомо» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 02.03.2026 у справі № 912/560/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Індомо», про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що ухвала місцевого господарського суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам заявника. На думку апелянта, суд обмежився загальними формулюваннями, не дослідив належним чином наведені у заяві аргументи та не обґрунтував причин їх відхилення.
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення статті 328 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, суд безпідставно звузив зміст підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та не врахував, що перелік таких підстав не є вичерпним, оскільки закон передбачає також можливість існування “інших причин”.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Індомо» посилається на те, що виконавчий документ у даній справі є таким, що фактично неможливо виконати. Зокрема, у резолютивній частині наказу не зазначено конкретної адреси багатоквартирного будинку, документацію на який необхідно передати, що, на думку апелянта, унеможливлює його належне виконання.
Апелянт наголошує, що відсутність конкретизації об`єкта виконання призводить до можливості різного тлумачення змісту наказу як сторонами виконавчого провадження, так і державним виконавцем, що, у свою чергу, створює ризик зловживань та порушення прав боржника.
Також заявник зазначає, що така невизначеність резолютивної частини виконавчого документа позбавляє його можливості чітко встановити обсяг своїх обов`язків та належним чином виконати судове рішення, оскільки результат виконання фактично залежатиме від суб`єктивної оцінки стягувача щодо достатності вчинених дій.
Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції не забезпечив дотримання балансу інтересів сторін, не врахувавши належним чином права та інтереси боржника, тоді як інтереси стягувача, за твердженням апелянта, не зазнають порушення, оскільки саме він сформулював відповідні позовні вимоги.
З огляду на викладене, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, а також вирішити питання щодо зупинення виконання за відповідним виконавчим документом.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

02.04.2026 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Східна-6» надійшов відзив, згідно якого заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У відзиві зазначено, що виконавчий документ видано на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та не скасоване у встановленому законом порядку. При цьому обов`язок боржника, визначений таким рішенням, не припинений, не виконаний у повному обсязі та не змінений, що виключає наявність підстав для застосування положень статті 328 Господарського процесуального кодексу України.
Інший учасник справи наголошує, що доводи апелянта фактично зводяться до незгоди зі змістом судового рішення та спрямовані на його переоцінку, що виходить за межі предмета розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та не може бути предметом розгляду у порядку статті 328 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо посилань апелянта на неможливість виконання виконавчого документа у зв`язку з відсутністю у боржника відповідної документації, у відзиві зазначено, що такі обставини не свідчать про припинення обов`язку боржника, а навпаки підтверджують факт його невиконання, оскільки обов`язок з передачі документації покладено саме на боржника.
Крім того, позивач зазначає, що резолютивна частина судового рішення є достатньо визначеною та такою, що дозволяє встановити зміст і обсяг обов`язків боржника, з урахуванням мотивувальної частини рішення та матеріалів справи в їх сукупності. Відтак посилання апелянта на її неконкретність є безпідставними та ґрунтуються на довільному тлумаченні.
Також у відзиві звертається увага на те, що наведені апелянтом обставини не можуть бути віднесені до “інших причин” у розумінні статті 328 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не свідчать про об`єктивну неможливість виконання виконавчого документа або припинення відповідного обов`язку.
З огляду на викладене, інший учасник справи вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Андрейчук Л.В. ( доповідач ), судді – Стефанів Т.В., Вінніков С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2026 витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи № 912/560/25. 
23.03.2026 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла справа № 912/560/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНДОМО" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 02.03.2026, справа № 912/560/25 та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 23.04.2026.
На підставі розпорядженням керівника апарату суду від 22.04.2026, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Віннікова С.В., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі № 912/560/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026, справу № 912/560/25 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Андрейчук Л.В. (доповідач), судді Стефанів Т.В., Кучеренко О.І.
В судовому засіданні 23.04.2026 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 27.05.2025 у справі № 912/560/25 позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Східна-6» задоволено частково, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНДОМО» передати позивачу технічну та іншу документацію на багатоквартирний будинок, визначену у резолютивній частині зазначеного рішення .
Постановою апеляційної інстанції від 26.11.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін, у зв`язку з чим воно набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
На виконання вказаного судового рішення Господарським судом Кіровоградської області 08.12.2025 та 07.01.2026 видано відповідні накази .
17.02.2026 до суду першої інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДОМО» про визнання наказу від 07.01.2026 у справі № 912/560/25 таким, що не підлягає виконанню повністю, а також про зупинення виконання за відповідним виконавчим документом .
В обґрунтування поданої заяви боржник посилався на те, що зазначений наказ є таким, що не може бути виконаний, оскільки його резолютивна частина, на думку заявника, є неконкретизованою, зокрема не містить чіткого визначення об`єкта, щодо якого має бути виконано зобов`язання, що, на переконання боржника, унеможливлює належне виконання рішення та створює ризик різного тлумачення змісту виконавчого документа .
Ухвалою від 18.02.2026 суд першої інстанції прийняв зазначену заяву до розгляду, відмовив у задоволенні клопотання про зупинення виконання та призначив її до розгляду у судовому засіданні, запропонувавши стягувачу надати письмові заперечення .
26.02.2026 від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Східна-6» надійшли заперечення на заяву боржника, у яких зазначено, що рішення суду набрало законної сили, не виконане відповідачем, а доводи заяви є безпідставними, оскільки стосуються фактично незгоди з рішенням суду та не свідчать про наявність підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню .
Також у запереченнях вказано, що судове рішення стосується конкретного багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: вул. Східна, 6, смт. Власівка, м. Світловодськ, а тому посилання боржника на відсутність визначеності об`єкта виконання є безпідставними.
Судом встановлено, що наказ Господарського суду Кіровоградської області від 07.01.2026 у справі № 912/560/25 видано на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та його зміст відповідає резолютивній частині такого рішення .
Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання боржником обов`язку, покладеного на нього судовим рішенням, а також не підтверджують наявності обставин, які б свідчили про припинення такого обов`язку або помилковість видачі виконавчого документа .

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Кіровоградської області від 02.03.2026 про відмову у задоволені заяви відповідача про визнання наказу у справі № 912/560/25 таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом ( перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013).
Касаційний господарський суд в складі Верховного Суду у постанові від 28.05.2019 у справі № 905/2458/16 зазначав, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню.
У справі "Soering vsUK" Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.
За приписами частин 1, 3 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин ( ч. 2 ст. 328 ГПК України ).
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 ЦК України ).
Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу у разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню. При цьому Суд виходить із того, що правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов`язується із наявністю самого обов`язку. Подібні за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 14.06.20218 у справі № 914/4134/15, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15.
Як зазначалося раніше, відповідач (боржник) просить визнати виконавчий документ у справі № 912/560/25, виданий Господарським судом Кіровоградської області, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на його неконкретизованість та неможливість виконання через відсутність частини документації та заборгованість мешканців.
Разом з тим, як слушно зауважив суд першої інстанції, у суду були наявні законні правові підстави для видачі судового наказу від 07.01.2026 на виконання рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.05.2025, яке набрало законної сили. При цьому, встановлений матеріалами справи факт передачі боржником лише одного документа (технічного паспорта) відбувся 09.03.2026, тобто вже після відкриття виконавчого провадження (16.02.2026) та винесення вимоги державним виконавцем, а не як акт добровільного повного виконання рішення суду до моменту пред`явлення наказу стягувачем до примусового виконання.
Окремо колегія суддів наголошує, що твердження скаржника про неможливість виконання наказу через відсутність у його резолютивній частині поштової адреси будинку спростовуються матеріалами справи. Як вбачається зі змісту судового рішення від 27.05.2025, на виконання якого видано наказ, повна поштова адреса багатоквартирного будинку (Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Східна, 6) чітко зазначена у мотивувальній частині цього рішення. Більше того, сама назва позивача — Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Східна-6» — прямо ідентифікує об`єкт, щодо якого виник спір та видано виконавчий документ, що виключає будь-яку невизначеність предмета виконання
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 цього ж Кодексу). У даному випадку належним виконанням є передача повного переліку документації, визначеної в наказі, чого боржником зроблено не було.
Тобто, в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням чи з інших причин (аналогічна позиція викладена у п. 6.14 постанови Верховного Суду від 12.10.2018 у справі № 910/9026/13).
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі № 824/2/22, на яку посилається сам скаржник. Однак, боржником не надано доказів припинення обов`язку з передачі всієї визначеної судом документації.
Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Однак, 09.03.2026 за участю директора ТОВ «ІНДОМО» і було складено акт про часткову передачу документів, це не свідчить про повне припинення обов`язку, а доводи про неможливість відновлення інших документів через борги мешканців не є підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ст. 328 ГПК України.
За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання наказу Господарського суду Кіровоградської області від 07.01.2026 у справі № 912/560/25 таким, що не підлягає виконанню. Аргументи скаржника щодо неконкретизованості наказу фактично спрямовані на переоцінку судового рішення, що не може бути предметом розгляду в порядку ст. 328 ГПК України.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДОМО» - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 02.03.2026 у справі № 912/560/25 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 27.04.2026 

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя Т.В. Стефанів

Суддя О.І. Кучеренко